114 



MIHALUSZ V.: A GYERMEKLÁNCFŰ LEVÉLKÉJE 



Általában jellemző még, liogy a tőkocsány epidermisze alatt 

 levő kollenchyma mindenkor behatol a vele összenőtt, helyeseb- 

 ben a tőle még el nem vált levéllemez széleibe is. Ha ilyen 

 kollenchyma nincs, amit ritkán s csak az 1 és 3 alatt említett 

 esetekben lehet észlelni, akkor a levélkében sem található. 

 A kollenchyma a levélhüvelyben legfeljebb a két legszélsőbb 

 edénynyalábig hatol, míg a levélkébe csak a 2. alatt jellemzett 

 esetekben hatol s itt a levélkének legfeljebb 3 — 4 sejt vastag- 

 ságú merev szélét alkotja. 



A levélke támasztéka, habár a szár üres, nem egy haránt 

 fíil, miként ezt már Rudolphi is megíigyelte (előbbi idézet), ha- 



5. ábra. 



nem a levélhüvely s néha a levélke széleibe is hatoló kollen- 

 chyma, főleg pedig a levélhüvely széleivel a kocsányhoz való 

 odanövés. Ez talán a legérdekesebb mechanizmus, habár nem 

 egyedülálló, mert hiszen a héjakút levelei hasonlatos berende- 

 zést mutatnak, csakhogy itt a két levél alsó szélei egymás- 

 sal, a mi levélkénk alsó szélei pedig a tőkocsánnyal vannak 

 összenőve. 



Amit az egész megfigyelésben fontosnak találok, az az, 

 hogy ebben a levélkében egy bizonyítékkal többet nyertem a 

 Taraxacum és a Leontodon között való vérrokonsághoz. Jel- 

 lemző, hogy a Leontodon levéltelen tőkocsányú fajai szintén ilyen 

 rendellenességeket tüntetnek fel. A tisztán teratológiai jelenségek 

 legnagyobb részét igen alkalmasoknak találtam arra, hogy segít- 

 ségükkel és útmutatásuk nyomán megállapíthassuk nemcsak a 

 fajok, hanem a nemek valódi rokonságát, ezért gondolom, hogy 

 megfigyeléseim eme közlésével nem végeztem egészen haszonta- 

 lan munkát. 



