KISEBB MEGJEGYZÉSEK ö 



vékonyabbak, mint a barázdák, azonfelül csészéjének fogai majd- 

 nem hiányzanak, szára gyengébben barázdás, külső tőlevelei nin- 

 csenek 2 — 3-szorosan vékony cimpákra szabdalva, mint a S. 

 latifoUum-nél. A legtöbb felsorolt helyről való példány a típus- 

 hoz és nem a f. banatica-hoz tartozik. További kutatások bizo- 

 nyára még számos új termőhelyét fogják földeríteni. 



32. A Sium opposítifolium Kit. in Schult. Österr. Flóra 

 I. (1814.) p. 495. et apud Kanitz Addit. p. 153. = Helosciadium 

 opjwsiti fölütni (Kit.) Reuss Kvetna Sloveuska (1853) p. 176 

 et Oesterr. Bot. Wochenblatt (1854) p. 405. eredeti példánya 

 megvan K i t a i b e 1 herbáriumában (fasc. XI, nr. 30). Az 

 eredeti példány vignettáján a Sium angustifolium i L. név áll, 

 idegen (bizonyára S c h w a r z m a n n t ó 1 eredő) kézírással írva. 

 Alatta ceruzával Kitaibel kezeírása: ,,a Schwarzmann Stiav- 

 nicka''. Mivel az Additamenta 153. lapján a S. oppositifolium 

 leírásának végén ez áll : „ . . . communicavit Sehwaí-zmanyi, 

 qui in Stiavnicka reperit et 8. angustifolium nominavit", két- 

 ségtelen, hogy Kitaibel herbáriumának ez a növénye a Sium 

 oppositifolitim-nak eredeti és egyedüli példánya. Ennek megálla- 

 pítása után most már megvizsgálva ezt az eléggé csonka, csak 

 virágzó állapotban levő eredeti példányt, konstatálhatjuk, hogy 

 az nem egyéb, mint a közönséges petrezselyem, a Petroselinum 

 hortense Hoffm. ! Reuss tehát ugyancsak elsiette ennek 

 a növénynek a Helosciadium nemzetségbe való áttételét. Ha 

 Kitaibel Schultesnek egyáltalában küldött belőle pél- 

 dányt, az bizonyára ennek a petrezselyemnek egy másodpéldánya 

 lehetett. 



33. A Seseli dévónyense Símk. in Magyar Bot. Lapok 

 VI (1907) p. 140, 142. eredeti példányai Pozsonymegyéből, a 

 Dévény és Dévényújfalu közti sziklás helyekről és Pestmegyé- 

 ből a Szentendre feletti Pismányhegyről valók. A nemrég sze- 

 rencsétlenül járt Teyber, a jószemü bécsi botanikus a Verh. 

 d. zool.-bot. Ges, Wien LX (1910) 255. lapján a Seseli Beckii 

 Seefrieddel foglalkozva, beszámol róla, hogy a S. dévé- 

 nyense S i m k. megvizsgálása céljából fölkereste a dévényi 

 termőhelyet és ott csupán igen sok S. Beckii-t talált, míg a S. 

 dévónyense diagnózisának megfelelő, tehát aprón borzastermésű 

 és nagyobb csészefogakkal bíró növényt ott nem talált. Ebből 

 joggal következteti, hogy a S. dévónyense összeesik a S. Beckii- 

 vel. Én Teyber gyanúját és véleményét megerősíthetem 

 azzal, hogy Simonkainak eredeti S. dévónyense példányai 

 is valóban teljesen összeesnek a 8. Beekii-wel. Mert a Simon- 

 kai példányain az érett terméseken hiába keresünk apró szőrő- 

 zetet, legfeljebb a 8. Beckii termését is jellemző érdes-bolyhos 

 felületről beszélhetünk. Erősebb nagyítással nézve növényét, bizo- 

 nyára S i m n k a i is meggyőződött volna állításának tarthatat- 

 lanságáról. A csészefogak meg a termésbordák a S. Beckii-nél 

 is bizonyos határok között annyira változnak, hogy a Simon- 



