SCHILLER ZS.: THALICTRUM MINUS JACQ. NON L. 91 



Schiller Zs. : Thalíctrum minus Jacq* non L. 



Mindenki, aki a Thalíctrum génusszal behatóbban foglal- 

 kozott, tudja, hogy ez az allogám és aneniofil növénynem mily 

 makacsul áll ellent mindenféle szisztematizáló kísérletnek. Nagy- 

 mértékben áll ez különösen arról a Thalidrum-CíiopoviYÓl, melyet 

 Linné a Thalictrum minus gyűjtőfogalom alá foglalt össze. 

 De M a s s a s^-tól kezdve Val de Lievr e'^-ig minden Tha- 

 lidrum-kntsitó, de különösen RegeP és Lecoyer,* megfigye- 

 léseinek és tanulmányainak eredményéül kijelenti, hogy a 2ha- 

 lidrum minus alakcsoportjában a gyökértől kezdve fel a bibéig 

 egyetlen egy jegy sincs, mely állandóságánál fogva rendszertani 

 beosztás alapjául szolgálhatna. Itt még minden forrongásban 

 van; hiányzik a vegetatív egyensiíly, a kiegyenlített alakítóerő, 

 amely a rendszertani csoportosítás legbiztosabb alapja. 



Mégis megfigyeléseim alapján rá mernék mutatni két oly 

 bélyegre, amelyekről ugyan nem akarom állítani, hogy már 

 állandók, de amelyek a legtöbb esetben mégis egész jól szolgál- 

 hatnak az egyes csoportok beosztására és megkülönböztetésére. 

 Ez a két jegy olyan, hogy már külsőleg, a habitus kialakulá- 

 sában érvényesül. És pedig : 



1. A virágzat (inflorescentia) alakja és 



2. A szárlevelek elrendeződésének módja. 



Emellett mindenekelőtt meg kell jegyeznem, hogy különb- 

 séget kell tennünk a Thalidrum minus L. Spec. plaut. és azon 

 Thalidrum minus közt. mely Linné herbáriumában van. Az 

 utóbbi persze csak egyéni alak/' mely az újabb kutatások sze- 

 rint leginkább a Thalidrum porphyretum S c h u 1 z-hoz közel- 

 álló tengerparti növény. A Thalidrum minus L. Spec. plaut. 

 ed. n. p. 769. ezzel szemben gyűjtőneve számtalan alaknak, 

 melyeknek elterjedési köre északi és keleti Ázsiától egész az 

 Atlanti-óceánig húzódik, tehát egész Európát, sőt Japánt, Kinát 

 és Afrika északi részét is magában foglalja. Ezen tanulmány 

 további során Thalidrum minus alatt mindig ezen utóbbi Tha- 

 lidrumot fogom érteni. 



Ez a Thalidrum minus L. már most, nézetem szerint két 

 csoportra oszlik. Az egyik csoport jellemző bélyegei : 



^De Massas: Ann. des sciences natúr. (1858.) ^52. o. 



-Val de LievreA. : Beitrage zur Kenntnis der Ranunculaceen- 

 formen der Flóra Tridentina in Öst. Bot. Zeitschr. XXI. (1871.) o45. o. 



^ E. Regei; Übersicht der Arten der Gattung Thalictrum, welche 

 im russischen Reiche und in den angrenzenden Landern wachsen. Moskau 

 1861. 2. 0. 



* J. C. Lecoyer: Monographie du génre Thalictrum, Bulletin de 

 la société royale de botanique de Belgique, XXIV. (1885.) 107 — 108. o. és 

 az egyes fajok leírását illetőleg a mű még sok más helyén. 



* J. C. L e c y e r : 1. c. 2U4. o. 



