SZOLNOKI I.: MÓDSZER NEDVNYOMÁSINGADOZÁöOKHOZ 99 



Szolnoki I.: Módszer nedvnyomásíngadozások 

 kimutatására lágyszárú növényekben. 



Már H a 1 e s klasszikus kísérletei óta nyilvánvaló, hogy a 

 növények nedváramlásának két főtényezője a gyökérnyomás és 

 a levelek szívása. Ezek a növény belsejében a légköri nyomástól 

 eltérő hidrosztatikai nyomást létesítenek, amelynek ingadozásából 

 a transzpiráció mértékére következtethetünk. Fás növényeknél a 

 nyomás manométerrel mérhető, lágyszárúaknái azonban a mano- 

 méter nem alkalmazható, és így kénytelenek vagyunk közvetett 

 módszert használni. Az egyik a már Hales-tóP 1723-ban köve- 

 tett eljárás abból áll, hogy a levágott szárat üvegcsőbe erősítve 

 és azt vízzel megtöltve, az üvegcső szabad végét higanyba márt- 

 juk és a levélszívás nagyságát a felemelt higanyoszlop magas- 

 ságából számítjuk ki. A másik eljárás Renneré,"^ aki lég- 

 szivattyúval összekötött egyszeríí potetométerrel helyettesítette a 

 manométert. A növény szárát potométerbe helyezte és megmérve 

 a szívást, levágta a levélzetet. Ezután a szár csonkjára állandó 

 negatív nyomású légszivattyút kapcsolt és mérte a létesített szívást. 

 A levélzet szívásából, a légszivattyú szívásából és negatív nyomá- 

 sából egyszerű aránylattal megkapta a levélzet okozta negatív 

 nyomást. 



Mindkét módszernek az a fogyatkozása, hogy levágott részek- 

 ben levő nyomásokat mér, és így csak az egyik tényezőre: a 

 levélszívásra lehet következtetni. Igaz ugyan, hogy Sachs^ 

 (1873) módjára a szárnak a gyökérzettel összefüggő csonkján 

 egyidejűleg meg lehet mérni a gyökérnyomást, ám kétséges, 

 hogy ez az érték a levágott szár szívásához adva az ép növény- 

 ben levő nyomást adja-e? Ezenkívül nem alkalmazható szabad- 

 földi, vagy hosszú tartalmú megfigyelésekre sem. 



A budapesti kir. m. tudományegyetem növénytani intézetében 

 1916-ban a fenti fogyatkozások elkerülésére egy egyszerű fogást 

 próbáltam ki, amelynek lényege az, hogy a lágyszárú növény 

 pozitív vagy negatív nyomásának változását hegyesvégű üveg- 

 csövön olvashatjuk le. 



Alábbiakban ismertetem a módszer kidolgozását. 



A tracheák működését üvegből készült hajszálcsövekkel 

 próbáltam utánozni, miközben az az ötletem támadt, hogy ezeket 

 a vékonyfalú, 0,8 — 1,0 mm külső átmérőjű csövecskéket lágy- 

 szárú növények tanszpirációs szívásának jelzésére fogom hasz- 

 nálni. E célból a vízzel megtöltött csövecskéket lágyszárú növé- 

 nyekbe szúrtam és időről időre a meniscus állását megmértem. 



^ Hales, Statik der Gewachse, 1748. p. 52. 



- Ber. d. deutschen botanischen Ges. XXX. p. 576. 1912. Renner, 

 Versuche zur Mechanik der Wasserversorgung. 



• J. Sachs, Vorlesungen über Pflanzen-Physiologie. II. Aiifl. 1887, 

 p. 331. 



