112 MIHALUSZ V.; 



Általában ez esetben az a benyomásunk, hogy az ilyen 

 szegényes fényviszonyok közé került növény mindent megkísé- 

 relt, csakhogy életképes nemzedéket hozhasson létre, de minden 

 törekvése, legalább is a legtöbb esetben, különösen ha száradó 

 talajon tenyészett, kárba veszett, sőt óvintézkedésekre pazarolta 

 azon anyagait is, amelyek voltaképpen a jövő nemzedék létre- 

 hozására lettek volna szükségesek. A csiráztatási kísérletek leg- 

 alább ezt bizonyítják, mert amíg az első két esetben a kaszáto- 

 kat mindenkor életképeseknek és csiraképeseknek találtam, addig 

 ez esetben több mint 200 megfigyelés közül csak egyetlen egy 

 egyednek volt egynehány olyan kaszattermése, melyek — bár 

 nyomorúságos — csiranövénykét szolgáltattak. 



3. ábra. 



Minden a növényen megfigyelhető s mint a belső életnek a 

 külszínen való rögzítéseként megjelenő jelenség, így a levélke 

 teljesen szabálytalan fellépése, a kocsánynak hol vastagabb, hol 

 vékonyabb volta, különböző csavarodása és sok más jelenség szinte 

 az egyed kapkodásaként fest. 



Hogy a levélke mikor és hogyan jelenik meg, eldön- 

 tenem egy esetben sem sikerült s tovább való vizsgálódá- 

 sokra már nincs módom. Néha úgy fest, hogy a tenyésző csúcs- 

 ról, máskor meg mintha utólagosan a tőkocsányból fejlődött volna. 



Ezek után nézzük a levélke közös sajátságait. A levélke 

 minden esetben hasogatott. Tövén a levélhüvely széleinek meg- 

 felelően, mindenkor két karélykája van. Ezen karélykák sok- 

 szor igen hosszúak, szőrneműek, hengerdedek, alig 2 — 3 sejtnyi 

 vastagok, pöndörödöttek. A levélke epidermisze jól fejlett, a 

 levél fonákján mindenkor, a színén csak ritkán találunk száj- 

 nyílásokat s ilyenkor is csak keveset. Ha a levélkéről felületi 

 metszetet készítünk, még pedig a fonákjáról, de úgy, hogy a 

 levélke szélei is rajta legyenek, úgy találjuk, hogy a levélke 



