GYERMEKLÁNCFŰ LEVÉLKÉJE 



113 



szélén hosszirányba helyezkedett 6—8 sejtsor van, melyeken nem 

 látunk szájnyíhisokat (4. ábra). Szájnyílások csak a levéllemez 

 közepét elfoglaló epidermiszen észlelhetők s nagyságuk különböző. 

 A levél keresztmetszete csak epidermiszt és alapszövetet 

 tüntet fel s csak olykor kollenchymát is (2. és 3. ábra). 

 Az alapszövet legtöbbnyire egész tömegében asszimiláló szö- 

 vet s benne futnak az edénynyalábok, a levélke erei is. 

 A levélkébe mindenkor három edénynyaláb hatol, egy — s 

 ez a legvastagabb — a levéllemeznek megfelelően s kettő a 



•timsnti 



4. ábra. 



levélhüvely két szélében fut végig. Ezen levélerek számos ágra 

 bomlanak, ám az érelágazások nem hatolnak a levélke széléig, 

 hanem 2—8 sejtsorral előtte visszahajlanak. Rendkívül érdekes 

 a levélke elválása a tőkocsánytól (5. ábra). A levélke legelsőbb 

 is a főér táján, tehát a levélnyél közepén válik el a kocsánytól, 

 a mellékerek még egy ideig a tőkocsánybau futnak, majd ezek 

 is elválnak, s csak a levélhüvely szélei maradnak összenőve a 

 tőkocsánnyal. Ez tart rendesen 2 — 15 milliméteren át s csak 

 azután válik el az egész levél a tőkocsánytól. Több esetben ez 

 az együttmaradása a levélkének 2—5 cm-en át is tart s az egész 

 úgy fest, mintha egy elsatnyult tőlevél odanőtt volna a kocsány- 

 hoz, máskor meg azt a benyomást teszi, mintha az egész egy 

 lecsúszott fészekpikkelynél nem volna egyéb. Némely esetben s 

 a 3 alatt említett esetek legtöbbjében a levélke lemeze teljesen 

 szabadon áll már, mikor a levélhüvely szélei még sokáig, néha 

 5 — 6 mm-en is át oda nőve maradnak, azt a benyomást keltve, 

 mintha a levélke legalsóbb két karélya odanőtt volna a tőko- 

 csányhoz s csak a hegyes csúcsaik szabadok. 



