2 KUXTZ J. 



minden eddig ismert esetben nem a fejlődő csiranövénynek, hanem 

 a magot környező talaj nedvességének adta át. 



Clautriau kísérleteivel azt igyekszik bebizonyítani, hogy 

 az alkaloida a mag fejlődése során mint tartalékfehérjeanyagok 

 képzője szerepel. Czapek szerint azonbnn azon esetből, hogy 

 a termés és a mag érésekor az alkailodatartalom a termés- 

 magliéjban csökken, még nem lehet következtetni arra. hogy az 

 alkaloida íehérjeképző anyag s hogy egyenesen a fehérjekép- 

 zésre használtatik fel. 



Clautriannak Errera (1. V. 269.) vizsgálatai által is 

 igazolt véleményét, hogy az alkaloidáknak a perifériákon való 

 megjelenése (a szőrszálakban, kéregben és tejnedvben) az állatok 

 támadása ellenirányai. Peirce(l. V 269.) megfigyelései alapján 

 azzal egészítette ki, hogy ez nemcsak az állatok, hanem a nö- 

 vényi parasiták elleni védekezésre is szolgálhat. 



V g e 1 nek azt az elméletét, hogy a különböző növények 

 alkaloidatart;dmát külső körülmények befolyásolják, Czapek 

 szerint (1. V. 269.) más kutatások nem igazolták. Clautriau 

 és Feldhans kísérletei, kik a napfényen és a sötétségben 

 csiráztatott növények alkaloidatartalmát vizsgálták, nem találtak 

 különbséget a növények alkaloidatartalma közölt. Feldhans 

 "B csiranövényeknek chilei salétrommal való trágyázásával sem 

 tudott a Datura stramonium alkaloidatartalmában változást elő- 

 idézni. Szkicsák Jenő (1. VIIl. 280.) privigyei gyógyszerész, 

 hazánkfia pedig egy különleges trágyázás és kiválogatás segé- 

 lyével a Datura scopolamin tartalmát O'lVo"^"^^ éppen a két- 

 szeresére emelte. 



2. Á Solanaceák alkaloidatartalmára vonatkozó eddigi meg- 

 állapítások. 



A Solanaceák családjának alkaloidáival először L a d e n - 

 burg (1. 11. 941. lap), majd Willstádter (1. II. 3271. lap), 

 E- S c h m i d t , G a d a m e r és H e s s e (l. V. 304.) foglalkoztak. 

 Gr e i g e r és H e s s e 1833-ban (1. XI. 175. 1.) a Hyoscyamns leve- 

 leiből állítottak elő először liyoscyamint. A hyoscyaminről magáról 

 először L a d e n b u r g és G. M a y e r tesznek bővebb említést 

 (1. XII. 380.). L a d e n b u r g (1. V. 305. 1.) kimutatta, hogy a 

 hyoscyamin éppen úgy bomlik, mint az atropin. 



A Solanaceák alkaloidáinak a növényben való kimutatását 

 az Atro^Ja helladonna, Datura stramonium és Híjoscyamus nigerheii 

 első ízben Clautriau (1. V. 265.) végezte. Clautriau az alka- 

 loida helvzetét a maghéjnak összenyomódott sejtjeiben jelölte meg. 

 Ezután Ph. Molle (1894—95). majd 1898 ban H. Barth (I.) 

 1900-ban S i i m - J e n s e n (Xlll .) 1903-ban Feldhans s végül 



