22 MÁG0C8Y-DIETZ B. 



A náddal keverve még gyakori a Glyceria aquatica L. is, 

 amely csak ritkán alkot külön csoportokat, de xeroíil bélyegei — 

 ha nem kevésbé is — nyilvánvalók. 



Ezekkel kapcsolatban, vagy ezek védelme alatt élnek azután 

 már kevésbé kifejezett xeroíil növények, amelyek, különösen a 

 nyári nagyobb -szárazságot, már alig bírják.^ 



Ahol azonban a mocsár területe már védettebb a szárító 

 szelek járása ellen — ott a nádas már helyet ad nagyobb ter- 

 jedelemben a Glyceriáknak is, de kivált a TypháknsLk és az 

 Iris jpseudacorus L. nagy csoportokat alkotó egyedeinek. Hason- 

 lóan a már említett Carex strida is többé-kevésbé védettebb 

 helyet keres. Érdekes látvány a különböző típusú növényeknek 

 a nagykiterjedésű mocsár, illetőleg berek területén ez a csopor- 

 tosulása — különösen a Typha, Glyceria és Iris szomszédos elhe- 

 lyezkedése. 



Ez a védelemkeresés az oka annak, hogy amíg a szélnek 

 jobban kitett részeken ezek egyenkint, vagy csak kisebb csopor- 

 tokat alkotva tenyésznek, addig a már többé-kevésbé védettebb 

 helyeken nagyobb területet foglalnak el, így pl. a Kis Balaton, 

 a Nagyberek délkeleti szélén, de legszebben a halmok által védett 

 öszödi berekben. 



A szárító szél hatása leginkább tűnik fel a különben is 

 xeroíita növényzettel bíró part mellékén, különösen az ú. n. tur- 

 zásokon.^ Erről bőven és részletesen emlékezik meg B o r b á s ^ 

 említett müvében és éppen ezért csak egyes feltűnőbb jellemvo- 

 násra mutatok rá. 



Ez a száraz, többé-kevésbé gyéren füves terület ügy a 

 déli, mint az északi parton is megvan, csakhogy a két parton 

 különböző módon alakult ki, mint azt azt már Borbás is 

 kimutatta, de mind a két parton nagyon élesen jelöli meg a szá- 

 raz szelek járta területet, mert ha ezen belül itt-ott védett terü- 

 let van, ott a növén3-zet is egészen más sajátságokat mutat, pl. 

 Zánka és Szepezd közt vagy Zamárdi mögött. Amíg az északi 

 parton inkább karsztszerű, addig a déli parton inkább pusztai 

 jellemvonása. Az északi parton nemcsak a Balaton közvetlen 

 partvidékén terül el, de a partot övező hegyeknek a Balaton 

 felé dűlő azokon a lejtőjén is, amelyeket a szél járása érint, pl. 

 Alsóörs és Arács között. 



A déli part vidékének homokos sík területén legjellemzőb- 

 'ben alakul ki és akár Alföldünk xerofil területének képmásául 

 tekinthetjük. Éppen a szél járásának megfelelően a parttól távo- 

 labb eső területen is még feltalálható, sőt egyes esetekben még 

 & széljárástól már védett, nem pusztai növényzettel bíró halmok 



' Bernátskv i. m. 20. 1. 



* Lóczi Ló'czy Lajos : A Balaton környékének geológiai képződmé- 

 nyei. Budapest, 1913. 305. 1. 



» I. m. p. 149—150, 168—172. 1. 



