A MAGYAR VIZIBOGLÁRKÁK 37 



A fenti megállapításból azonban mindenfajta filogenetikus 

 tendenciát és fejlődéselméleti vonatkozást ki akarunk zárni, mert 

 egyáltalában nem látszik itt helyénvalónak, hogy beleavatkozzunk 

 abba a vitába, amely arról folyik, hogy a vízinövények a száraz- 

 földiekből fejlődtek-e ki, avagy fordítva. Az érvek, amelyeket az 

 egyik vagy másik nézet támogatására felhoznak, épp oly jól fel- 

 használhatók alulról felfelé, mint felülről lefelé való értelemben, 

 úgy hogy — legalább is jelenlegi fogalmazásukban — sem pro, 

 sem contra nem bizonyító erejűek. Az itt tárgyalt témánál külön- 

 ben alapjában véve nem is az igazi vízinövények és az igazi 

 szárazföldi növények közti ellentétről van szó, hisz oly vízibog- 

 lárka, amely valódi szárazföldi növény volna, azaz a szárazon 

 csírázva növekednék, virágoznék és fruktifikálna : ma nem is 

 létezik. Manapság csak oly víziboglárkákról beszélhetünk, ame- 

 lyek Víigy alámerülve élnek a vízben, vagy már a szabad leve- 

 gőn való életmódhoz alkalmazkodtak. Az úgynevezett succulens 

 vagy terrestrís víziboglárka-alakok sem a szó szoros értelmében 

 vett szárazföldi növények ; tulajdonképpen víz alatt csíráznak 

 és növekednek s csak akkor vesznek fel a szárazföldi élethez 

 alkalmazkodott alakot, ha a víz, amelyben éltek, kiszáradt. Tehát 

 tulajdonképpen szárazra került vízinövények. Ez a tény legvilá- 

 gosabban abban nyilvánul meg, hogy a terrestris alakokon csak 

 a vegetatív szervek : a gyökér, a szár, a levelek (amelyeknek a 

 víz a médiumuk) változnak meg feltűnőbben, ellenben a tulajdon- 

 képpeni szaporítószervek : a virágkocsányok, a csésze, a szirmok, 

 a magház, a bibe, a bibeszál stb. korábbi légbeli életükhöz képest 

 lényegesen nem változnak, 



Ezért ha egészen korrektül akarunk eljárni, csak azt kon- 

 statálhatjuk, hogy manapság van a víziboglárkáknak oly cso- 

 portja, amely inkább ivartalanul, mint ivarosán szaporodik (olya- 

 nokat, amelyek kizárólag vegetatív úton szaporodnak, ma nem 

 ismerünk), azután egy más csoport, ahol a viszony fordított. 

 Ezen két csoport közt számtalan átmeneti alak van, sőt a jelen- 

 leg élő víziboglárkák túlnyomóan nagy részét alkotják azok, 

 amelyeknek az a tendenciájuk, hogy a fentnevezett két ellen- 

 tétes csoport egyikéből a másikba menjenek át. Itt is szigorúan 

 elkerülünk minden íejlődéselméleti és filogenetikus vonatkozást ; 

 azt a kérdést, hogy a három csoport közül melyik jelent az 

 alkalmazkodásban haladást és melyik hanyatlást, gondosan kike- 

 rüljük. Mert az, amit mi fejlődéselméleti természetfelfogásunk és 

 az ezen alapon rendszer szempontjából fejlődésnek vagy vissza- 

 fejlődésnek nevezünk, nem jelenti szükségképpen az illető növény 

 számára ténybelileg ugyanazt. A Ranunculus paucistamineus 

 részére a minél intenzívebb átváltozás a légbeli élethez alkal- 

 mazkodott alakból az alámerült életmódhoz alkalmazkodott for- 

 mába egyáltalában nem jelent hanyatlást, hanem sokkal inkább 

 egy lépést relatíve előre. 



Keá, mint egyénre nézve, könnyebb életlehetőséget, munka- 



