38 SCHILLER ZS. 



erőben való megtakarítást, bőségesebb és könnyebb táplálkozást 

 jelent, ez pedig mind haladás magára a növény fennmaradásá- 

 nak lehetősegére nézve. Gyökerének nem kell ezután már táp- 

 lálék után kutatnia, szárának kevesebb, vagy semmiféle szilár- 

 dító szövetet sem kell kifejlesztenie, hogy a szükséges szilárd- 

 ságot biztosító mechanizmus meglegyen ; nem kell megerőltetnie 

 magát, hogy nagy virágokat fejlesszen ki erős porzókkal ; mind- 

 ezt megtakarítja és eléri a vegetatív szaporodással és az alá- 

 merült vízi élethez való alkalmazkodással. Nem jelent-e ez reá 

 és fennmaradására nézve pozitív nyereséget? 



* 



A fentemlített három csoport tehát a ma élő víziboglárkák 

 alkalmazkodási lépcsőjén három fokot képvisel. A legfelső fokon 

 — felsőnek nevezzük, mivel a lépcsőt nem tudjuk másképpen 

 elképzelni, minthogy teteje és alja van ; de ezzel, mégegyszer 

 hangsúlyozzuk, semmiféle filogenetikus következtetés nem jár 

 együtt — azok a víziboglárkák állanak, amelyeknek szaporodása 

 rendszerint és túlnyomólag ivaros és a termékenyítés a levegő- 

 ben történik ; ezeket Batrachia aerophilá-nak nevezem. 



A legalsó fokon azok a boglárkák állanak, amelyek- 

 nek szaporodása rendszerint és túlnyomólag ivartalanul, a víz 

 alatt folyik le : ezeket Batrachia vegetativa-i\ak hívom. 



A középső fokot végre azok a víziboglárkák foglalják el, 

 amelyek még sem az alsó, sem a felső csoporthoz nem tartoz- 

 nak, hanem kétéltű életet folytatnak, nem víz és szárazföld, 

 hanem víz és levegő közt ; azonkívül azt a tendenciát mutatják, 

 hogy az első vagy második csoport közül az egyikbe átmenje- 

 nek. Ezeket Batrachia amphibiá-nak nevezem. 



Lássuk már most. hogy ezen három fokozat hogyan jut 

 morfológiailag kifejezésre, azaz keressük ki azokat a jegyeket, 

 amelyekről megismerhetjük, hogy valemely víziboglárka a három 

 csoport melyikébe tartozik. 



I. A Ranunculus (Batrachium) aerophilus alaliköre. 



Az ivaros szaporodáshoz s a légbeli megtermékenyítés- 

 hez való alkalmazkodás a következő bélyegekben jut kife- 

 jezésre. 



A szár felső része, a virágzati tengely messze kiáll a víz- 

 ből. A virágzati tengely internódiumai rövidebbek, mint a szár 

 víz alatti részén levők, ezért a levelek jobban egymás mellé 

 zsúfoltaknak látszanak. 



Az úszóleveleh nyele úgy áll, hogy a levéllemezek vízszin- 

 tesen nyugodjanak a víz felületén. A levélnyél a virágzati ten- 

 gelyből való kiágazásánál, hosszúságának csaknem kétharmad 

 részében erős, széles hüvellyel van borítva, amely megtámasz- 

 tásra és a szél vagy a hirtelen hullámcsapás elleni védelemre való. 



