A MAGYAR VIZIBOGLÁRKÁK 39 



A levelek, hogy minél több fényt kaphassanak, vesealakúak, 

 szélesek, lekerekített vagy letompított alappal, amiáltal egyszer- 

 smind szilárdságot is nyernek ; amellett többé-kevésbbé mélyen 

 karélyosak, a karélyok rendszerint ismét karélyosak s ezáltal a 

 levelek jobban odasimulnak a vízhez. Felső oldalukon szájnyílá- 

 saik vannak, a túlságosan erős benedvesítéstől viaszbevonat védi 

 őket. Alsó felükön (azon víznek, amelyben tenyésznek, milyen- 

 sége szerint) vagy egészen kopaszok, vagy többé-kevésbbé sző- 

 rösek, egy alaknál pedig {R. pelitus Borb.) csaknem sűrűn 

 gyapjasak, amely nemcsak úszóképességük fokozásához járul 

 hozzá, hanem a vízből való közvetetlen táplálék felvételt is elő- 

 segíti. 



A levelekkel átellenes virágkocsányok rendszerint csak az 

 úszólevelek hónaljában ülnek (Fries szerint: fólia natantia 

 necessaria), karcsúak, hosszúra nyúltak, hogy a vízből kiállhas- 

 sanak. Szilárdságukat nemcsak a már említett hüvelyek, hanem 

 maguknak a kocsányoknak alakja is biztosítja, t. i. felfelé vas- 

 tagságban kissé csökkennek s így — mint valami billiárdbot — 

 ruganyosabbak és szilárdabbak lesznek. Végükön mindig csak 

 egyetlen virágot hordanak. 



Maga a virág a legkülönbözőbb arra irányuló berendezé- 

 seket mutatja, hogy a termések ivaros úton való létrehozása 

 lehetővé váljék. Sűrű levelek átal alkotott csészétől körülvéve 

 terpeszkednek a szirmok, valódi „kirakat"-ként. Szélesek, oldalt 

 tökéletesen fedik egymást, úgy hogy erős takaróként veszik védő- 

 leg körül a szaporító szerveket. Színük — rendesen erős fehér, 

 sötétebb erecskékkel és sárga alappal — a sötétszínű víztükör- 

 től feltűnően elüt s így a keresztezés közvetí ésére még repülő 

 rovarokat is magukhoz tudnak csalogatni. 



A szaporítószervek erősen ki vannak fejlődve. 



A portokok nagy számban vannak, vastagok qs óriási tömegű 

 virágport tartalmaznak ; az őket hordozó porzószálak szintén erő- 

 sek és elég hosszúak ahhoz, hogy a portokokat a termés- 

 fejecske fölé emeljék, úgy hogy az önbeporzás mindenesetre 

 megtörténhetik. 



A bibe gyűrűalakú szemölcsökkel fedett s így a virág- 

 por mennél bővebb felvételére igen alkalmas széles területet 

 alkot. 



Ezen csoport tagjai nem nőnek erős hullámverésű vízben, 

 sem igen gyorsan folyó patakokban (a mi „hullámzó Balaton"-unk- 

 ban sem fordulnak elő), hanem inkább kevésbbé mozgásban 

 levő vagy egészen csendes, nem túlságosan mély vizeket keres- 

 nek fel, mivel itt a virágok és a szaporító szervek nincsenek 

 kitéve azoknak a veszélyeknek, amelyekkel ragadó folyású vagy 

 nagy hullámokat verő víz fenyeget. 



Ezen csoport nálunk is gyakran található fő képviselője a 

 Banunculus ])eUatus Schrk., különböző formáival együtt, ame- 

 lyeknek alakja a víz mindenkori állapotától függ. Ezek : a R. 



