40 SCHILLER ZS. 



peniciUatus Hiern, a i2. truncatus Koch, az átmeneti leve- 

 lekkel is bíró R. radiatus Bor., a R. ríjpiphyllus Bast. ; az- 

 után a különböző alakok a vízilevelek rövid és kemény, hosz- 

 szabb és puha sallangjaival ; végül a tipikus R. peltatus S c h r k.- 

 nak és minden egyes változatának szárazföldi formái. 



Víziboglárkánk alább következő csoportjához : Ranuncuhis 

 amphihiiis -hoz való természetes átmenet a R. confusus Godr. 

 és a R. Baudotii Godr., amelyeknél az ivaros szaporodást és 

 a légbeli megporzást szolgáló berendezések nem oly tökéletesek, 

 mint a R. peUatus-r\á\, amellett azonban magasabb fejlődési fokon 

 vannak, mint az amphibiá-i\i\\. Ez mindkét növénynél abbaa 

 fejeződik ki, hogy a szirmok keskenyebbek, nem fedik egymást 

 és a szár bőviben van vízileveleknek ; azonkívül a R. Baudotii- 

 nál a porzók száma kisebb, nagyon g} eiigén fejlettek, ügy hogy 

 sokkal rövidebbek a termésfejecskénél, amiért is itt a bőséges 

 autogám termékenyítés iránt kétségek merülhetnek fel. 



II. A Ranuiiculus (Batrachiiim) amphibíus alakköre. 



Az ezen csoportba tartozó víziboglárkák második helyen 

 állnak abban a törekvésben, hogy a vegetatív és a víz alatti 

 ivaros szaporodást feayegető veszélyek ellen védekezzenek. Az 

 ezen célt szolgáló berendezések még nem teszik lehetővé a 

 vegetatív szaporodás abbahagyását és kizárólag a levegő- 

 ben történő megporzás általi ivaros szaporodásra való áttérést. 



A virúgzcdi tengely ezeknél a boglárkáknál rendszerint és 

 túlnyomóan még a vízben hullámzik ; csak ha sikerül a szárnak 

 a virágzati tengelyt a víz tükre fölé emelni : lépnek fel átmeneti 

 és úszólevelek. Az előbbiek, azon víz minősége szerint, amely- 

 ben nőnek, a legváltozatosabb alakot és a sallangokra való osz- 

 lás legkülönbözőbb tokait mutatják. 



A virágkocsányok itt nem kizárólag az úszólevelek hónaljá- 

 ból nőnek ki, e levelek tehát nem fólia necessaria, hanem fólia 

 accessoria. A viszony úgy körülbelül a fordítottja az aeroiihilá- 

 nál levőnek. Ennél ugyanis a virágkocsányok rendszerint az 

 úszólevelek hónaljából nőnek ki és csak ritka kivételként még 

 a vizilevelekéiből is ; az ampJnhiá-ivál a kocsányok rendszerint a 

 vízilevelek hónaljában fejlődnek és csak kivételes esetekben s 

 ritkán még az átmeneti és úszólevelekéiből is. Maguk a virág- 

 kocsányok gyakran igen hosszúra nyúlnak, de mindenesetre 

 messze — két-háromszorosára — túlérnek a velők szemben álló 

 levélen. 



A szirmok gyengébben fejlettek, mint a R. peltatus-ukl, 

 nem oly nagyok és szélesek; széleikkel nem is fedik egymást. 



A porzók kevésbbé számosak és gyengébbek is ; elérik ugyan 

 a termésfejecske hosszát, de oldalt elállnak, úgy hogy az auto- 

 gám termékenyítés megvan nehezítve 



