JAVASLAT A FEKETE GABONAROZSDA TÁRGYÁBAN 



45 



7. §. Ez a törvény kibocsátása napján azonnal hatályba lép. 



Dániában a törvénynek érvényre jutása után 10 esztendő- 

 vel a fekete gabonarozsda a borbolya-cserje fokozatos eltűnésé- 

 vel állandóan csökkent; továbbá a megelőző időkben előfor- 

 dult nagymérvű, a termést niOgsemmisitő rozsdakártételek azóta 

 egészen megszűntek, a kisebbmcrvűek pedig csak itt-ott, nagyon 

 szórványosan fordultak elő. 



Jellemző és tanulságos adat gyanánt szolgálhat e kérdés 

 megvilágítása okából az a tapasztalat, hogy a fekete gabona- 

 rozsda hiányzik Islandban és a Fáröer-szigeteken, jóllehet e 

 helyeken az éghajlat nem zordabb, mint egyéb vidékeken, ahol 

 ez a gombakártétel előfordul; tudnivaló azonban, hogy e szige- 

 teken a borbolya-cserje nem fordul elő/ Se Dániában, se Svéd- 

 országban a fekete gabonarozsda a XVII. század utolsó évtizedei 

 előtt nem volt ismeretes; a borbolya-cserjét t. i. akkoriban még 

 csak elvétve termesztették, elvadultan még egyáltalában nem for- 

 dult elő. A svéd irodalomban ugyanis tüzetes leírása a fekete 

 gabonarozsdának legelőször az 1788 ik esztendőből való. 



Pitchard francia kutatónak az a nézete, hogy a fekete 

 gabonarozsda a vetőmaggal az Eriksson-féle mykoplasma-elmélet 

 értelmében szintén átvándorolhat a belőle fejlődő gabonanövényre, 

 ez ideig döntő, pozitív kísérletekkel nincsen még bebizonyítva. 

 Éppen olyan alaptalan vagy kétséges állítása Beauverie-é, amely 

 szerint a rozsdabeteg biizavetőmag jelentőséges volna a fekete 

 gabonarozsda elterjedése szempontjából. E véleményeknek tehát 

 a gabonarozsda-kérdés gyakorlatias, t. i. termesztési szempontjá- 

 ból nincsen jelentőségük, lévén e rozsdabetegségnek az okozója 

 a borbolya-cserjén előforduló aecidium-alak, szállító és fertőző 

 tényezője pedig a szél. Az a tapasztalás, hogy a fekete gabona- 

 rozsda a borbolya- cserje kiirtásával^ ártalmatlanná volt tehető, 



1 A Berberis vulgáris a Himalája-hegységben honos ; gyümölcseit a 

 hinduk és a babyloniak már több mint 600 esztendővel Kr. e. laxativum 

 gyanánt használták. Onnét mint gyógyszernövény az egész kultúrvilágba ter- 

 jedt szét, különösen az arabok (Rhazes és Myrepsus) által. Berber- 

 országból került közvetlenül Európába, innét a neve : Berberis. Legelőször 

 említik : Constantinus Africanus és Henrik Harpestrang 

 (körülbelül 1200-ban.) Észak-Európában 1600—1700 között honosították meg; 

 Svédországba körülbelül 1750 táján került, mint gyümölcs-cserje ; Dániába 

 (1800) különösen mint sövénynövény vitetett. A Napoleon-féle hadjárat 

 szárazföldi zárlata alatt mint citrompótlékot általánosan ültették ; ekkor 

 már sok helyen kezdettek figyelni bizonyos összefüggésre a borbolya-cserje 

 és a gabonarozsda között. Ez szolgáltatott alkalmat arra a heves vitára, a 

 borbolya-cserje támadói és védelmezői között. De B a r y idevágó kísérlete 

 1864-ben meglepően csekély hatással volt erre a vitára. Ez a vita más 

 tekintetben, úgy látszik, ma sincsen még befejezve, mert vannak vélemé- 

 nyek arra nézve, hogy a feketerozsda a Berberis vulgáris — mint közbenső 

 gazdanövény — nélkül is képes bizonyos körülmények között elterjedni. 



* A borbolyacserjék kiirtásának egyik legegyszerűbb módja, hogy a 

 cserje töve körül megfelelő mély árkot vonunk és abba (a cserje terje- 

 delméhez mérten) 8 — 5 liternyi héringsólevet rakunk és az árkot ismét 

 földdel betemetjük. 



