MOESZ G. : MEGJEGYZÉS SCHILBERSZKY K.-NAK 49 



M o e s z G. : Megjegyzés Schilberszky K.-nak a fekete 

 gabonarozsda tárgyában tett javaslatához. 



A Schilberszky K.-tól felvetett kérdések megvilág'osí- 

 tása céljából talán nem lesz fölösleges Eriksson J. és Kle- 

 b a h n H. némely olyan megállapítását is szemünk előtt tartani, 

 melyeket S c li i 1 b e r s z k y K. nem emelt ki kellőképen, de ame- 

 lyeket figyelemre kell méltatnnnk akkor, amikor a fekete gabona- 

 rozsda ellen küzdeni akarunk. 



Tény az, hogy a fekete gabonarozsdának sem uredospó- 

 rája, sem miceliuma nem telel át az északi országokban. Hogy 

 nálunk is így viselkednek- e ezek a szervek, azt még nem tud- 

 juk. Ezért tartja Schilberszky K. szükségesnek e kérdés 

 tisztázását. A gabonafélék más rozsdái, nevezetesen azok, amelyek- 

 nek aecidiumát nem ismerjük (ilyenek a Puccinia triticina, Puccinia 

 glumarnm és Puccinia simplex) nredoállapot))an át tudnak telelni 

 az északi országokban is. 



Önként jő ezek után az a következtetés, hogy a fekete 

 rozsda terjedésének főforrása a sóskacserje (borbolya, Berberis 

 vulgáris), amelyen a feketerozsda életének aecidiumos szakát éli 

 át. Schilberszky K. kívánatosnak mondja, hogy a borbolya 

 irtását nálunk is törvénnyel rendeljék el, úgy, amint azt az észald 

 országok is megtették. 



Norvégiát)fín két éve, Svédországban csak egy év óta áll 

 fenn ez a törvény, melynek hatását a rövid idő miatt nem figyel- 

 hették meg ezen országokban. Dániában tíz év alatt, amint 

 Schilberszky — dán kutatók megfigyelései alapján — mondja : 

 „a fekete gabonarozsda a borbolyacserjék fokozatos eltüntetésé- 

 vel állandóan csökkent". 



Ezzel szemben Eriksson J. 1913-ban azt írja, hogy: 

 „még nem lehetett szabályként megállapítani azt, hogy a borbolya- 

 cserjének törvénnyel elrendelt tökéletes kiirtása a fekete gabona- 

 rozsdának tömeges megjelenését valamely területen említésre 

 méltó módon megakadályozni vagy csökkenteni tudta volna". 

 Ugyancsak Eriksson mondja, hogy „a legtöbb kutató, aki az 

 újabb időben a gabonarozsdával behatóbban foglalkozott, immár 

 egyetért abban, hogy a borbolyacserjének jelentősége távolról 

 sem olyan, amint azt régebben hitték".^ 



Kiderült az is, hogy az aecidiospórák csírázása nagyon 

 szeszélyes : inkább rosszul csíráznak, mint jól. Azt is megfigyel- 

 ték, hogy az aecidiospórák a rozsdabetegséget a borbolyacser- 

 jétöl 25 m-nél nagyobb távolságra aligha tudják elterjeszteni, 

 „Mindinkább arra a meggyőződésre jutottak, hogy a fekete 



'■ J. Eriksson : Die Pilzkranklieiten der landwirtschaftliclien Kiiltur- 

 pflanzen. 1913. 87— «8. old. 



l 



Botanikai Közlemények. 1 — 3. füzet. 4 



