KISEBB MEGJEGYZÉSEK 



53 



|5. agrifolia De, non Qu. agrifolia Nees). Ez a glabrata = agrifolia- 

 alak pedig rendesen nem egyéb, mint a Qu. ilex-nek nagyobb, 

 szélesebb, alul is zöld, csak gyéren molyhosodó, részben öblösen 

 szálkásan fogas levelű, gyakran árnyékban fejődő tőhajtása, 

 aminőt pl. Dalmáciában Arbe szigetén a Qu. ilex-íácskák alján 

 a tengerparton magam is szedtem. A zakalji példányokon nin- 

 csen termés, de anélkül is határozottan fel lehet ismerni rajtok 

 a Qu. ilex-hez való tartozást, aminek legjobb bizonyítéka, hogy 

 a hajtások csúcsán álló levelek már épszélüek, kisebbek és kes- 

 kenyebbek, fonákukon szürkén molyhosak, tehát Qu. ilex jelle- 

 gűek, holott a többi itt számbajöhető faj levele mindig kanyar- 

 gósán szálkás-fogas. Ami a Simonkai által említett. Sadlertől 

 származó fiumei példányt illeti, melyet Simonkai eleinte Qu. 

 suber-nek határozott, ez a példány Qu. -pseudosuber Santi, ^ 

 ahová Ascherson és Graebner Synopsisa is helyezi a Qu. adria 

 ticát egyszerű synouymonnak, de Sadler példánya aligha Fiume 

 közvetlen környékéről, hanem vagy Isztriából, vagy valamelpk 

 quarnerói szigetről való, mert a puszta „Fiume" termőhely úgy 

 Sadler, mint Noé növényeinél igen gyakran a legtágabb érte- 

 lemben vett termőhelyet jelenti. S i m o u k a i hivatkozása Kotschy 

 lielynélkül közölt olaszorszásci példányára szintén nem helyes, 

 mert Kotschy említett példánya részben tiszta Qu. ilex, részben, 

 úgy látszik, különböző helyekről származó, részben a Qu. cocci- 

 /era-hoz tartozó meddő leveles ágak. 



Látnivaló tehát, hogy Simonkai Quercus adriatieája három 

 különböző, régóta ismert névvel bíró fajhoz tartozik s így egy- 

 szerűen törlendő a hazai flórából. Bár a Qu. 2)seudosuber Abbá- 

 zia mellett már megterem és bár Sadler példánya nem teszi 

 teljesen kizárttá annak magyar-horvát területen való előfordulá- 

 sát, mégsem hiszem, hogy a Quarnero északkeleti hűvös zugá- 

 ban, ahol annyi mediterrán elem tűnik el, ez a tölgyfaj meg- 

 teremne. 



41. A Celtis aiistralis L.-t Ajtay Jenő erdöfőmérnök, aki 

 a delibláti kincstári homokpuszta minden zeg- zugát és összes 

 növényérdekességeit ismeri, az Erdészeti Lapok 1912. évfolya- 

 mának 38. lapján a delibláti homokpusztáról említi. Ugyanerről 

 az elég öreg, egyetlen Celtis-fáról, mely a nemrég létesített 

 felső „természeti emlék" egyik homokbuckájának erdős tetején 



1 Borbás az Erd. Lapok (188G) 536. és (1887) 939. lapján azt az 

 isztriai és dalmát partvidéken termő Quercust, melyet újabban általánosan 

 Qii. pseiidosuber-nek tartanak, Qii. senii^empervirens Borb.-nak nevezi 

 (Simonkai ezt a tölgymonograíiájában egészen hibásan a Qit. occidentalis 

 G a y-hoz vonja). Ez a Qu. scmisempervirens pedig azonos a Rouy: Flore 

 de Francé XII. (1910) 319. lapján leirt Qu. j^seudocerris Rouy (non 

 B i s s.) ^= cerris X ilex-el. Mivel Borbás a pseudosnber és a semisemper- 

 virens közti különbséget főleg a lombhullás időpontjára alapítja, idevonat- 

 kozó vizsgálatok hiányában nem tudom eldönten', hogy a semisempervirens 

 névnek mennyiben van jogosultsága. 



