54 JÁVORKA 8. 



található, Tuzson János is értekezik a Bot. Közlemények (1912) 

 95 — 6. lapján. Ez a fa azonban, amelyhez Ajtay Jenő a múlt 

 év folyamán az ő közismert szívességével engem is elkalauzolt, 

 nem bizonyult Celtis australis nak, hanem az Észak-Amerikában 

 honos Celtis occidentalis L.-nek. Ez a fa itt tehát nyilvánvalóan 

 régi, talán még Bachofen idejéből származó kultúra, vagy vélet- 

 len magelszóródás maradványa. Wagner János Dunadombó 

 (Dubovac) mellett, a hnmokpuszta déli szélén is talált sok bokrot 

 belőle. A Celtis australis-na.k egyedüli ismert vadon előfordulása 

 az országban ilyenformán, a tengermelléken kívül, az aldunai verő- 

 fényes cserjéserdős Dunapart lejtője marad Báziástól a Kazán- 

 szorosig. A Bot. Közlemények föntidézett helyén közölt amaz 

 adatom, mintha a Celtis australist Herkulesfnrdő környékén is 

 szedtem volna, tévesen került a jegyzőkönyvbe. 



42. A Minuarlia (Alsine) laricifolia (L.) Scliinz et Thell. t 

 Erdélyből Arenaria striata néxen csupán Baumgarten közli 

 egyes erdélyi havasokról, utána ott senki sem szedte s így 

 erdélyi előfordulása jóformán kétes maradt. Legújabban azonban 

 Gombocz Endre tanár a csíkmegyei Békás-szorosban újra meg- 

 találta s így előfordulása Erdélyre nézve is biztos megállapítást 

 nyert. Itt megemlíthetem, hogy Kitaibel herbáriumában a Baum- 

 gartentől származó növények közt megvan a Minuartia larici- 

 folia, bár termőhelyi adat nélkül, de ez a példány is bizonyára 

 Erdélyből, a Baumgartentől idézett rodnai havasokról ered, amint 

 azt Simonkai is gyanítja az ő Erdély edényes flórájában. 



43. A Braba Simonkaiana Jáv. in Bot. Közlem. IX. 

 (1910) p. 281, melyet eddig mint a hunyadmegyei Párehg-hava- 

 sok endemikus növényét ismertünk és simely fölfedezése óta 

 már a kolozsvári egyetemi növénykert alpinetumában is díszlik, 

 előkerült a Retyezát-havasokról is. Még 1880-ban, július 26-án 

 gyűjtötte ott Lojka Hugó felejthetetlen lichenologusunk, gyűjtött 

 példánya Draba carinthiaca néven Csató János herbáriuma révén a 

 M. Nemzeti Múzeum herbáriumába került. Vignettáján ez áll: In 

 fissurjs rupium umbrosarum vallis Kolcváriensis infra alpem 

 Retyezát com. Hunyad Transsylv. Lojka a növényét tehát vala- 

 hol a kolcvári (riusóri) völgy felső végén, a Retyezát kúpja alatt 

 szedhette, közel a Retvezát másik endemikus fajának, a D. 

 stylosa (G r i s e b.) = Dorneri H e u f f.-nek egyetlen termőhelyé- 

 hez. A gyűjtött példányok terméses állapotban vannak, itt-ott 

 egy-egy elszáradt szirom vagy porzó maradványával. A retyezáti 

 példányok azonban nem egyeznek meg teljesen a párengi 

 növénnyel. Levelein gyakran egy-egy levélfog is látható (a 

 párengi növényen csak épszélű levelet láttam), a szár sűrűbben 

 csillagszőrös, a becőkék nagyobb része keskeny, hosszúkás és 

 csak egyes becőkék elliptikus hosszúkásak vagy elliptikusak, a 

 bibeszál pedig ép, míg a párengi növény bibeszála legtöbb eset- 

 ben mélyen karélyos. Eme többrendbeli sajátsága révén, mint 

 forma retyezátensis-t különböztetem meg a párengi növénytől. 



