KI8EBB MEGJEGYZÉSEK 



59 



De már az első erdőöri ház alatt, ott, ahol a stájerlaki országút 

 a Ménes-patükhoz ér, mintegy 480 m magasságtól lefelé, az út- 

 menti sziklákon diszleni kezd a Dianthus petraeus^ Campanula 

 divergens, Knautia drymeia, vegyesen a Lychnis coronariá-YStí, 

 az erdőben a Lathyrus venetus, még lejjebb a Draha elongata 

 Hőst., a Syringa vulgáris. Tovább lefelé, a patak balpartján 

 levő „Roter Felsen" alatt, közvetlen a víz felett a Pulmonaria 

 rubra csillogószörű tőlevelei társaságában terem az Arabis cdpina 

 ssp. erispata Stev., mintegy 450 m tengerszínfeletti magasság- 

 ban. Utóbbi növény itt igen elszigetelt előfordulást mutat. Az 

 erdő szélén már jelentkezik a Cytisus Heuffelii Wierzb., majd 

 a Cytisus elongatus W. et K. is. Tovább lejebb szembetűnik a 

 völgynek forgalmat adó dinamitgyár. Ezt mintegy kilométernyire 

 elhagyva következik a Ménes-völgy legszebb szakasza, a „Kis 

 Kazán"'. Mintegy két kilométeres hosszúságban igen szűk és 

 mély medret vájt itt magának a szikla fenekén tovazúgó Ménes- 

 patak, annyira, hogy az országntat itt a mészsziklák oldalába, 

 helyenkint a dunai Kazán-szorjos Széchenyi-útjának mintájára 

 boltozatosán kellett vájni. Az árnyékos, nyirkos völgy északi 

 oldalát lOO — 200 m relatív magasságban a kopár, erősen 

 lelegelt Zebel nevű hegyhát alkotja, déli partja felett ellenben 

 sűrűn erdős plató emelkedik, melynek északi, a Ménes-patakba 

 lejtő meredek hűvös oldalán a lucfenyő is sűrűn jelentkezik, 

 egy helyen egészen a patak medréig is leszáll, mintegy 380 m 

 magasságban. Magának a vadregényes völgynek a flórája külön- 

 ben elég szegényes. Annál meglepőbb ellentét mutatkozik e 

 tekintetben a völgy kiszélesedett részén túl tovább keletre újabb 

 egy kilométernyire, a Ponyászka-völgy betorkolása mögött kez- 

 dődő rövid szakasznál, ahol a patak már nyíltabb, meredek 

 füves sziklás lejtőjű mészkőkúpok közt tört magának utat s 

 ahol már a növényzet sokkal kedvezőbb életfeltételek között 

 fejlődhetik. Ezt a helyet egy, a Ménes-patak felett mintegy 

 20—30 méternyire a sziklából kibukkanó és a patakba vízesés- 

 sel beömlő bővizű forrásról Coronini-forrásnak nevezik. A sziklás 

 lejtők a patak mindkét partján, akár csak a Herkulesíürdö mel- 

 letti Proláz-liasadékban, tele vannak a Cerastium hanaticum 

 virágzáskor gyönyörű fehér színben pompázó gyepjeivel. A DiaJi- 

 thus petraeus. Primula Columbiáé, ('alamintha hungarica. Achillea 

 eritJimifolia, árnyasabb helyeken a Senecio Fiissii közé a Coro- 

 nini-forrás kibukkanása felett a kőgörgetegben a Silene depau- 

 perata, a Thalictrum aquilegifolium sötét lila szín bokrétái és a 

 Doronicum Columnae sárga fejecskéi elegyednek. A cserjék 

 közül kiemelhetem a pelyhes levélfonákú Cotinus coggygria var. 

 arenaria Wierzb.-t Ez az érdekes (talán ősibb ?) alak eszerint 

 nemcsak a delibláti homok sajátja marad, hanem bizonyára az 

 Alduna más pontjain, verőfényes oldalain is előfordul. Vele 

 együtt, szintén a forrás felett, terem a Spiraea oblorigifolia 

 W. et K. is. A Coronini-forrás barlangja feletti függélyes szikla- 



