82 IKUDALMl ISMERTETŐ 



A 15 nűitnelléklet nagyobbrészt eredeti fényképfelvétel alap- 

 ján mutatja hazánk szebbnél-szebb erdős tájainak egy-egy részletét. 

 A három diagramm-tábla egyike (533. old.) a főbb fafajok tenyészeti 

 határait tünteti fel a Biharhegységben. mely egyrészt az Alföld, más- 

 részt az Erdélyi Medence hatásait tárja elénk ; másika (704. old.) a 

 bükk és a lucfenyő elterjedését mutatja főbb hegységeink magas- 

 latain: harmadika pedig (7(''5. old.) az erdőt alkotó fafajainktól elfog- 

 lalt öveket tünteti fel nagyobb hegységeinkben. A II. kötet végéhez 

 csatolt üt térkép úgy erdészeti, mint tudományos szempontokból is 

 igen fontos növényföldrajzi vonalakat tár elénk. Az I. térkép a fen- 

 tiekben felsorolt hegyrajzi felosztást (1 — XIV.) tünteti fel: a II. a 

 lucfenyő [Pívea cxcelftit Lk.), jegenyefenyő [Abies alhn Mi II.) és a 

 tiszafa (Taxus hacvatd L.) elterjedési határait: a 111. térképen az 

 erdei fenyő [Pinus siiveslns- L.), veresfenyő [Larix decidua Mi 11.), 

 cirbulyafcnyő (Piii/ifi re'mbra L.) és feketefenyö [Pinas nü/ra Arn.) 

 hazai elterjedési határait találjuk meg: a IV- en a bükkét {Fagtis sil- 

 raticti h.) és a havasi égerfáét [Ahnis uiridis DC.) : az V. térképen 

 pedig a molyhos tölgy [Quercus lanuginosa (Lam.i Thuill.], a 

 magyar tölgy (Q. confcrta K i t.), a csertölgy [(^. rerris L.), a gesz- 

 tenyefa (Castanea sativa Mi II.), a keleti gyertyán (Carpiuus orien- 

 tális MillJ, a vénicfa {Ontrija carpinifolia Scop.), ezüstlevelü hárs 

 (Tilio tviniiitosa Mönch), a feketegyüríí juhar (Aro' tataricum L.). 

 a tompalevelü juiiar {Acer obtusatum W. et K.), a háromujjú juhar 

 i Aiur moiisi>tjss»l(inuin L,), a virágos kőris {Fraxinas ornus L.), a 

 téli magyal i^Ilex aquifolium L.j, a közönséges orgonafa [Síjringa 

 vulgáris L.) és a Jósika-orgonafa (Syrivga Josikaea Jacq.) elterjedése s 

 termőhelyei vannak feltüntetve. 



Hogy e növényfíiidrajzi vonalak tudományos szempontokból is 

 mily fontosak, azt a felsorolt fás növények felemlítése után felesleges 

 volna részletesen tárgyalnom. Nagy része ezeknek a fáknak és cser- 

 jéknek oly fontos növényföldrajzi vezérnövény, hogy elterjedési hatá- 

 rának ismerete az őket kísérő növényfajok és szövetkezetek egész 

 sorára és igy igen fontos növényfíildrajzi területegységekre vet 

 világot. 



A munka több. általános fejezetet is tartalmaz, ilyenek : a 

 kőzet, a kitettség,- a légáramok, a földrajzi szélesség és hosszúság, és 

 a hegységi kii ma befolyásai az egyes fafajok tenyészetére (1. 705 — 

 720. old.). Továbbá az ember beavatkozásának befolyásai a hazai 

 erdőkre : a nővényföldrajz ujjmutatásai és a mesterséges erdőtelepítés, 

 mely fejezet egyik igen fontos konklúziója az, hogy „az erdőgazda- 

 sági célt elsősorban bennszülött fafajaink felkarolásával kellelérnünk". 

 Ebben a fejezetben írta le az Alföld szivében végzett erdőtelepítési 

 tapasztalatait Kiss Ferencz, a Delíbláti futóhomokon tapasztal- 

 takat Ajtai Jenő, a Karszton tetteket pedig Nyitray Ottó. 



A munka keretében más szerzőktől megjelent részletek között 

 találjuk .Jávor ka Sándor cikkét (I. 145. old.), melyben az 

 Eiicacíuie-cíicÚAiX hazai fajait írja le szisztematikai és különösen növény- 

 földrajzi szempontokból. 



