A GÁNÓCZI KÖVÜLT NÖVÉNYZET. 93 



4. Az egyes periódusok növényzete. — P a r t s c h tanulmányai alapján 

 megállapítja, hogy a Magas-Tátra elgleccseresedése a déli oldalon kétszer, az 

 északin háromszor ismétlődött volna. Eme jégkorszakokban a Magas-Tátrában 

 a hó határát 1500 m.re téve, a fahatár 700 m. magasan lenne. Ekképpen 

 Gánócz a fahatár legmagasabb pontján állott akkor, körülbelül 14 km.-nyi 

 távolságban a gleccserektől. Gánócz mellett egy tó volt, melyet meleg 

 források tápláltak, és amelyet hegyi lápok környékeztek. Ekkor termett itt 

 az I. nóra már említett növényzete, amely glaciális flóra. Eme glaciális 

 flóra fajokban feltűnően szegény, ellentétben a teleki hasonló glaciális marad- 

 ványokkal. A II. flóra interglaciális, mert tagjai, hasonlóan mint a steppe- 

 növényzet, meleg, száraz nyarat kívánnak. Ezután jelent meg a harmadik időköz, 

 vagyis a második glaciális periódus, a Magas-Tátra második elgleccseresedése ; 

 tehát Gánóczon eltűntek az interglaciális, meleg klímához szokott növények, 

 és ismét glaciális flóra tenyészett. Határozottan kimondhatjuk ezt, bár a flóra 

 egyáltalában nem tartalmaz glaciális növényeket, de eltűnik legalább a talált 

 kövületekben a Corniis és Lignstruui nyoma, amelyek melegkedvelők. Ellen- 

 kezőképpen volt ez az első glaciális periódusnál, ahol több hekistoterma-növény 

 találódott. Ez a jelenség ott leli magyarázatát, hogy Partsch szerint ez a 

 későbbi jégkorszak rövidebb ideig tartott. A második jégkorszak visszahúzó- 

 dása után hatalmas lombos erdővcgetáczió keletkezett, melyben a tölgy 

 dominál, amely később hirtelen átadja helyét a fenyőnek. Ez az utóbbi 

 jelenség nem annyira egy harmadik eljegesedést, hanem inkább a vegetácziós 

 övek 500 m.-rel való depresszióját jelzi. így a gánóczi növényzet képe az 

 utolsó korszak alatt tetemcsen változott, és a fák megjelenésének egymás- 

 utánja a következő volna : l. nyir, erdeifenyő, 2. tölgy, 3. fenyő. 



IV. Megjegyzések a Kárpátok egyéb m é s z t u f á i r ó 1. 



Már Staub is megkísérlette említett munkája végén összeállítani ama 

 nevezetesebb tufa-lelőhelyeket, melyek kövült szervezeteket zárnak magukba. 

 Még keveset tudhatunk e lerakodásokról, mert azok még nincsenek eléggé 

 felkutatva, és így koruk sem határozható meg. Kevésbé lényeges a kralovani, 

 ratnóczi és vernári lelőhely, de már érdekesebb a K o c h Antal budapesti 

 tanár által felfedezett Lipócz-völgy Sárosmegyében. Ez alluviális marad- 

 ványokat tartalmaz, pl. Fagits-i, Quercus-i stb. Érdekes a Hazslinszky 

 és Szontagh közölte adat S z l i á c s környékéről. Az itteni lerakodást 

 Staub diluviálisnak becsülte, de Paul inkább hajlandó azt egészen újnak, 

 alluviálisnak tekinteni, ami valószínűbb is. Hasonló érvényes a krassó-szörényi 

 adatokra is, amelyeket Staub részint alluviálisnak, részint diluviálisnak 

 tartott. Az itt talált növényi maradványok a következők : Phragmilcs com- 

 munis Trin., Salix cfr. daphnoides L., Corylus avellana L., ? Querciis spec. 

 Fagus silvatica L. és Acer Pseudo-Platanus L. Ezek közül érdekes a bükk. 

 Az a feltűnő ugyanis, hogy a Fagus, nemcsak délkeleten, de a sárosi Kár- 

 pátokban, a hegyi juhar mellett a legközönségesebb kövület. Ez a jelenség is 

 bizonyítja azt, hogy a bükk a fenyő ideje után vándorolt be Felső-Magyar- 



