20 RÓTK RÓBERT 



Berg ugyanazt állítja, ami a mocsári fenyő előfordulását és alakját 

 illeti ; sőt tovább következtetve hangsúlyozza, hogy ott ahol lápos a talaj — 

 legyen az a fenyőrégió bármely helyén is, — kell hogy az ilyen fenyőalak 

 előforduljon. Az olyan lápos helyeken azonban, ahol a turfa még csak 

 kevéssé mállott, illetve még nagyon mohás, ott szerinte mocsári fenyő nincsen.* 

 70 cm.-nyi nála a legalacsonyabb, és több méternyi magas a legnagyobb alak. 

 Azonkívül említ olyan mocsári fenyveket is, a melyek a boszorkányseprü- 

 típusra emlékeztetnek. A milyen például Hági mellett is van. 



Caspary mindössze egy esetben, még pedig mocsári fenyőn észlelt 

 középnagyságú tobozt, melynek magvai azonban normálisak voltak ; viszont 

 Berg nagyon sokszor látott különböző nagyságú tobozokat. Ugyanezt mond- 

 hatom én is, aki a középnagyságúaknái kisebbeket is láttam. 



Ami már most az okát illeti annak, hogy a mocsári fenyő éppen 

 ilyennek nő, vagyis hogy a főhajtás bizonyos magasságban ívszerűen meg- 

 görbülve lefelé vagy vízszintesen tovább nő, erre egyelőre bajos helyesen 

 megfelelni. Caspary annak idején megállapította, hogy a mocsári fenyő 

 bélszövete sárgás-barna színű, és hogy tele van hosszúkás és köralakú lika- 

 csokkal. El is nevezte bélszövetben beteg fenyőnek : forma •;>aegra myeJoplülioran . 

 A többi szövetét e fáknak mind egészségesnek találta és penészgombának vagy 

 bogárrágásnak nyomát sem látta. Ebből kifolyólag hajlandó a beteg bélszövetei 

 a fenyő görbe alakjával ok- és okozati kapcsolatba vinni. Értekezése végén 

 mégis bevallja, hogy a meggörbülésnek igazán csak helyi oka lehet.** 



Berg, aki szintén sok mocsári fenyőnek a bélszövetét vizsgálta, 

 egyenesen tagadja, hogy a beteg bélszövet oka lehetne a fenyő, illetve 

 főhajtás meggörbülésének. Ezt annyival inkább állíthatta, mert nagyon sok 

 rendes növésű fenyő bélszövetében hasonló beteg jelenségeket talált ; és viszont 

 sok mocsári fenyőben ezeket nem észlelte. Szerinte tisztán csak az állandóan 

 nedves, illetve lápos talaj oka e fenyőalak keletkezésének ; még pedig az 

 olyan állandóan ttedves talaj, a melyben a turfa kevésbé mohás és /Ví/ elmál- 

 lott. Sok gyakorlati esetre hivatkozva említi, hogy mihelyt az ilyen lápokat 

 lecsapolják.^ a legtöbb mocsáii fenyő normálissá lesz, amennyiben a görbe 

 főhajtás ismét kiegyenesedik vagy pedig t'ij függőleges hajtást fejleszt ; hogy 

 az ilyen víztől mentessé lett talajban íij mocsári fenyöalakok már többé nem 

 is képződnek. A mit egyébiránt Caspary esete is bizonyít, aki egy mo- 

 csári fenyőt átültetett a königsbergi botanikai kertbe, ahol annak lecsüngő 

 főhajtása nemsokára kiegyenesedett. Ennek az analógiáját például Hági mellett 

 is látni. Itt ugyanis lent a katlanszerű völgyben, közvetetlenül a források 

 mellett tenyésző fenyvek típusos mocsári fenyőalakok ; a lejtőn, illetve a 

 völgy peremén állók még többé-kevésbé átmeneti »pendula«-a\akok ; és túl az 

 úton, ahol nincsen forrás, már egészen normális alakúak a fenyők (6. rajz). 



Hogy eme fenyőalakok csakugyan helyhez kötött képződések, bizo- 

 nyítja az is, hogy — bár tobozokat, illetve magvakat fejlesztenek 



* Lásd a 21. oldalt. 

 ** Lásd a 117. oldalt. 



