ADATOK A HAZAI OUIilíCUS-TEKMÉSEK ANATÓMIÁJÁNAK ISMERETÉHPJZ. 147 



kopasz részén találtam. A termésfal külső felbőrének sejtfalai egyenletes 

 vastagodásúak, és a külső tangens irányú fal kutikulával borított. 



A felbőr sejtfalainak vastagsága 2 — 3 |tt-ig terjed. A felbőrön előforduló 

 szőrök csak a (Juetciis Cerris-en mutatnak némi eltérést ; a szőrök hosszá- 

 val és falainak csekély mértékben eltérő vastagságával különböznek a többi 

 fajokon észlelt szőrök hossz- és falvastagságának méreteitől. 



A felbőr alatti kristálytartó sejtek sugárirányban nyúltak, tartalmuk 

 oxalsavas mészkristályok, melyeknek hossztengelye 8—10 jttig is terjedhet. E 

 felbőr alatti sejtek falvastagsága 2 j.i. 



A sclereida-réteg sejtjei sugárirányban nyúltak, szélességük a sugár- 

 irányú hoszszal fordított viszonyban van ; a Qiwrciis Ccrrisen érik el a 

 legnagyobb hosszúsági méretüket, a legkisebb szélességi méretük mellett alig 

 észlelhető üreggel. 



A parenchyma-sejtek fölötti sclereida-sejtek szélessége nagyobbodott, ürege 

 a legnagyobb, de sugárirányú mérete a legkisebb és a Quercus pedunciilata-n 

 nagyobb kifejlődésűek a Qit. laniiginosa termésfalának edény-nyalábjai, míg leg- 

 nagií^obb kifejlődésűek a Qii. conferla és Qii. Cerriséi. 



A termésfal szöveteinek sorrendje a belső felbőrrel ér véget. A 

 belső egysejtrétegű felbőr hossz- és szélesség irányában nyúlt sejtekből van 

 alkotva, falainak vastagsága Qii. Cerris-tn az 5 jit-t is eléri, a többi fajokon 

 2 i-i-X teszen. 



Az említett sejtrétegekből alkotott termésfal szövetének összes vastag- 

 sága a Qiierciis lanuginosa-n a legkisebb, a Qiiercus pediinciilata-n és a Qit. 

 SL'ssiliflora-n nagyobb, de egymással közel megegyező. A Querciis conferta-n 

 és a Qii. Ccnis-en az 1 mm-t, sőt annál nagyobb vastagságot is ér el. A 

 maghéj szövetelrendeződése a vizsgált fajokon egészen egyező. 



A két felbőr közé fogott és edény-nyalábokat tartó parenchyma- 

 sejtrctegek elemei csekélymérvű méretbeli különbségei mellett mindenütt fel- 

 ismerhetők. 



Ha a sclereida-réteg sejtjeinek összes vastagsága átlagát veszem ; leg- 

 keskenyebbnek a Quercus lamtginosa-é, utána a Qu. peditncnlata-é majd a Qii. 

 confcrta-é és a Qu. sessiliflora-é, míg legvastagabbnak a Qu. Cerris-é bizonyult. 



A pericarpium edénynyalábtartó parenchyma-réteg elemeinek hosszirányú 

 és szélességi méretei tekintélyes kifejlődésűek, ugyanilyenek a szivacsos 

 parechyma sejtjei is. A Quercus Cerris az egy kivétel, ahol az említett 

 méretek mellett még a sejteknek sugárirányú hosszában is tetemes kifejlődést 

 látunk. A sejtfalak vastagsága o ,íí között ingadozik. 



Ha az edény-nyalábok méreteit kifejlődés tekintetéből közelebbről figye- 

 lembe veszszük, azt tapasztaljuk, hogy a sugárirányú méretét a tangens irányú 

 mérete felülmúlja ; ha pedig a vizsgált fajok edény-nyalábjainak a nagyságát 

 figyeljük meg, kitűnik, hogy a legkisebb méretű edény-nyalábok a Qu. sessili- 

 Jlora-n vannak. 



A maghéj külső felbőre hossz- és szélességi méreteinek kifejlődése 

 a Qu. conft'rla-n a legnagyobb, ugyanitt éri el a felbőr a legnagyobb 

 sugárirányú hosszát is, miáltal nagyon jellemzően különbözik a többiektől. 



10* 



