104 IRODALMI ISMERTETŐ. 



egyik az Aí'venses sectio ága, a másik közös ág a Longifoliae és Silvaticae 

 számára. Az Arvenses sectio tagjait négy rokonsági körből származtatja le : 

 a) az algíri K. nuinidica, b) aránylag fiatal fajok csoportja Délkelet-Európa 

 dombvidékein, c) K. arvensis (Közép-Európa), dj mediterrán fajok csoportja. 

 A Longifoliae csoportba magas hegyvidékek növényei tartoznak és három 

 részre tagolódnak : Alhescentes, Piirpiirascentes, Coerulescenies. A Longifoliae 

 ága kétfelé válik, melyek azután a Leiopodae és Trichocaiiles subsectio k, 

 számára adják az őstípusokat. Hogy hol volt a Longifoliae őstörzsének hazája, 

 nehezen dönthető el, de a fajok száma a Keleti-Alpok mellett szól. Leg- 

 gazdagabb Knautia-'í[ÓYÍ\X a Keleti-Alpok és a Balkán északi része mutat. 



A monográfia hatodik fejezete : a fajok áttekintése. Nagyban rontja a 

 munka használhatóságát a leírások hiánya, mely kivált a szerző megkülön- 

 böztette sok új változatnak és alaknak értékét legalább a leírások meg- 

 jelenéséig kétségessé teszi. Tudomásom szerint azonban e bajon majd á leg- 

 közelebb más helyen megjelenő leírások fognak segíteni. 



Lkngyel (Budapest). 



Ormándy Miklós : Növénynevek elymologiája, — Budapest, Franklin- 

 Társulat 1906. 



»E munkának az a czélja, hogy a nemzetközi növénynevek etymologiai 

 magyarázatával eloszlassa azt a homályt, megvilágosítsa azt a sötétséget, mely 

 az idegen származású és értelmetlennek, jelentés nélkül valónak látszó növény- 

 nevek tiszta képét elfödi szemünk elől.« E szavakkal vezeti be a szerző kis 

 füzetét, mely szerinte felöleli »mindazon növények neveit, melyek a közép- 

 iskolákban használatos tankönyvekben foglaltatnak*. 



Örömmel kellene üdvözölnünk ezt a könyvecskét, mint a hasonló kül- 

 földi munkáknak első fecskéjét a magyar irodalomban. Sajnos azonban, hogy 

 az előszavában kijelölt szűk kereteket sem látjuk mindenütt megvalósítva. 

 Se czélunk, se terünk nem engedi ilyen kisebb munkának a részletes fejtege- 

 tését, ezért csak néhány élesen felötlő hibának a megjelölésére fogok szorít- 

 kozni. A munka első része főleg a hazai és tenyésztett növénygénuszok szó- 

 fejtését foglalja magában, továbbá néhány közönséges fajét (officinalis, vul- 

 gáris, arvensis stb.), melyeket nagyon sokszor megismétel. Szófejtései között 

 sok a naiv és erőltetett, a legtöbb pedig L e u n i s Synopsis-a nyomán halad. 

 Szerinte Lonicera Caprifoliuin, »azaz olyan növény, mely kúszik, mint a kecske*. 

 A Stellaria-ni\ a levelek alkotnak csillagot (pedig a virágok !) ; a Dipsaciis vizet 

 gyűjt, hogy szomjúságot ne szenvedjen ; Popnliis nevét a nép morajával hozza 

 kapcsolatba. Érdekes a következő : Geaster hygromelicus (sic ! !) : hygron 

 (gör.) = nedvesség ; mitra (gör.) = kalap, ebből alakítva: meticus = nyál- 

 kás kalapú, mert a gomba termésteste nyálkás. íme a szerző a helyes név 

 ismerete nélkül a sajtóhibát igyekszik magyarázni ! Nagyon közönséges hazai 

 génuszok hiányzanak, mint pl. Alopecurus, Artemisia, Alisma, Anchusa, Aster, 

 Cerastium, Cirsitim^ Erigeron, Festuca, Lappá és még sok más. E helyett 

 benne van a Brassaia actinophyUa, Ceroxylon, Cubeha stb. A Pottentilla-knáX 

 csupán aP. Haynaldina-i magyarázza ; a közönséges verna^ recla stb. hiányzanak. 



