A VESSZŐÉRÉS SZEREPE A FÁS NÖVÉNYEK ÉLETÉBEN. 103 



Mindezeket a megvizsgált különféle vesszők táplálkozási viszonya és 

 ezzel kapcsolatban a beléjök jutó különféle vízmennyiség magyarázza meg, 

 mely a növény korának előrehaladtával bizonyos határig folyton fokozódik. 

 Csakugyan tudjuk, hogy valamely évelő növény évről évre nagyobb területet 

 hálóz be gyökerével és folyton mélyebb rétegekbe bocsátja gyökereit, mely 

 rétegek rendesen vízben gazdagabbak, mint a felsőbb rétegek. Ilyenformán a 

 gyökerek évről évre sokkal több vizet képesek a növénynek juttatni és így 

 az előző évi vízmennyiséget állandóan fokozzák. 



Ezen kívül a törzs és ágai haj csövek tömegéből összeállított csőrend- 

 szerhez hasonlítván, a növénynek vagy az ágaknak valamely pontja tehát, 

 minden más tényezőt egyformának tételezve föl, olyan arányban kap a gyö- 

 kerektől vizet, mint mennyi az oda futó edények száma ; ezekből világos, 

 hogy a törzs valamely pontján elhelyezett hajtás vízmennyisége évről évre 

 fokozódik, következésképpen az érés évről évre fokozatosan tökéletlenebb lesz, 

 úgy hogy bizonyos idő multán ezek az ágak olyan viszonyok közé jutnak, 

 hogy virágot képtelenek létesíteni. 



Egészen hasonló okok miatt tűnnek el a vékonyabb ágak, vesszők és 

 hajtások a fa törzséről, vagy elsődleges, másodlagos stb. ágairól, mert csak- 

 ugyan belátható, hogy ha a föntebb vázolt folyamat állandóan fokozódik, a 

 vessző mindig több és több vizet kap és miatta a legfiatalabb évgyűrűt alkotó 

 sejtek érése állandóan rosszabb és rosszabb lesz ; beállhat olyan biológiai 

 állapot, hogy a legfiatalabb évgyűrűt alkotó sejtek nem tudnak eléggé ellent- 

 állani sem a téli hideg szigorának, melynek a mérsékelt éghajlat alatt ki vannak 

 téve, sem a szárazságnak, melyet a meleg éghajlat alatt kell kiállniok, sem 

 a különféle betegségek ellen, melynek mindenütt áldozatai lehetnek és a haj- 

 tás elszárad, elpusztul, végre pedig lehull. 



így kopaszodik föl a törzs folyton mindinkább nagyobb magasságban 

 és hullatja azokat a vesszőket, melyeket az előző évben magán hordott. 



Hasonló tünemény megyén végbe az első-, másod-, harmad-, stb. rendű 

 ágakon levő hajtásokkal, mely folyamatnak a magyarázata az előzőhöz egé- 

 szen hasonló. 



A vessző érésére ható fizikai tényezők közül azonban ugyanazon időben 

 egyszerre szerepel a fény, a meleg és a nedvesség, melyek mindegyike úgy 

 módosítja a másik hatását, hogy külön-külön a természetes alakú fákon alig 

 látható az eredmény. A különleges viszonyok között mívelt fákon azonban, 

 a hol az egyik, vagy másik tényező állandóvá van téve, ennek helyességéről 

 meggyőződhetünk. 



A víz hatásának a vessző érésére és a virágok elhelyezésére gyakorolt 

 szerepét legmeglepőbben a gyümölcs- és díszkertészek művelte karos, redély- 

 alakú és legyezőalakú fákon láthatni, mert ez esetben a meleg és a fény 

 hatása a fa minden részén egyenlően szerepel, minthogy a növények összes 

 ágai egy síkban vannak nevelve, a beárnyékolás nagyságáról szó sem lehet, 

 a meleg pedig az összes hajtások érése tekintetében ugyanazon értékűnek 

 vehető. Ez irányban bő alkalmam volt megfigyeléseket tenni, nemcsak hazánk- 

 ban, hanem Európának több területén, a különféle városok nyilvános, vala- 



