Mágócsy-Dietz Sándor: Az elszalagosodás.* 



Jelenlegi soraimban nem szándékozom az elszalagosodás (fasciatio) 

 jelenségének magyarázatával foglalkozni — nem pedig azért, mert ez a jelen- 

 ség nagyon is ismeretes. Nem is igényel beható vizsgálatot annak megállapí- 

 tása, hogy az elszalagosodás vagy azáltal keletkezik, hogy a szár csúcsa 

 elszélesedik, vagy pedig azáltal, hogy az ágak, melyek egymáshoz közel eső 

 tenyészőkúpokból fejlődtek növekedésük legelső szakában mintegy fejlődésük 

 kezdetén egymással összenőnek ; ez utóbbi esetben a fasciatio keletkezésére 

 nézve közel áll a cohaesiohoz, mely már eredetileg külön álló szervek, pél- 

 dául ágak összenövése. A fasciatio előbbi esete a gyakoribb, az utóbbi a 

 ritkább. Az előbbi módon keletkezett fasciatio felismerhető arról, hogy egyet- 

 len ellaposodott bélt fog körül a farész, az utóbbiban gyakran több egymás- 

 tól farészck által elkülönített bélt találunk, melyeket a farészszel együtt közös 

 kéreg és epidermis fog körül. 



Ismeretes az is, hogy az elszalagosodás okául különösen az utóbbi 

 esetben az egymáshoz közel eső szárak tenyésző csúcsára igen íiatal korban 

 gyakorolt nyomást tekintik, az előbbi esetben pedig létrejöhet az elszalagoso- 

 dás — melyet inkább tekintenek pathologikusnak — a nyomás folytán is, de 

 leginkább a tenyésző kúp szövetének rendellenes alakulása különösen egy 

 irányban való kiterjedése folytán, melylyel sokszor vele jár, hogy az egyetlen 

 tenyésző csúcs helyét több egymás mellett álló tenyésző csúcs foglalja el. 



A rendes száraktól az elszalagosodott szárak nemcsak ellaposodott alak- 

 juk által ütnek el, hanem nagyobb tömegük által is, mert nemcsak a szár 

 térfogata mutat nagyobb gyarapodást, de a száron a rendestől eltérően elhelye- 

 zett szervek, ú. m. levelek, virágok és a leveles ágak is nagyobb számúak, 

 mint a rendes fejlettségű száron, a mi természetes következménye az elszala- 

 gosodást kisérő körülményeknek. Nevezetesen az elszalagosodás jóformán 

 mindig csak akkor fejlődik ki vagy alakul meg kifejezetten és marad meg, 

 ha az elszalagosodott szár, illetőleg növény bőven kapja a táplálékot. 



Némely esetben az elszalagosodás örökölhető is, mint azt a magról sza- 

 porított kakaslaréj (Celosia eristata) is bizonyítja, de megmarad akkor is, 

 ha a növényt elszalagosodott hajtásról szaporítjuk, mint pl. az irodalom tanu- 

 sága szerint a mirtuson. Különben a fasciatio örökölhetőséget illetőleg legutóbb 

 a DeVri.es Hugó" nagyjelentőségű munkájában »Die Mutationstheorie« kö- 

 vetkezőleg nyilatkozik : »az Oenothera génusz vagyis inkább a Biennis fajok 



* Előadta a szerző a növénytani szakosztálynak 1902. évi április 9 iki ülésén. 

 ** I. Bd, Leipzig 1901. 345. 1. 



