66 PÉTERFI MÁRTON 



A prioritás szigorú szem előtt tartásával a Weisiopsis Schimp 

 alá kell helyeznünk, mert ez a legrégibb a Schimpc r adta négy génusz- 

 név (Weisiopsis 1846., Gymnoweisia 1846., Weisiodon 1856., Gyroweisia 

 1860.) között. Nő nedves homokkő-sziklákon Déva és Maros-Solymos között, 

 továbbá Piski felé, egy vasúti híd kövein. 



Weisia viriditla (L.) Hechv. Fund. musc. II. p. 90. (1781.) 



Közönséges mindenfelé. Boiczán a mészsziklák hasadékaiban bőven 

 szedhető a var. amblyodon (Brid.J Br. eur., mely a tőalaktól leginkább 

 csenevész szájpárkányzatával tér el. Déván a Várhegyen a var. subglobosa 

 Schimp. is nő, melyet leginkább gömbded (nem hengeres) tokja jellemez. 

 Ugyanott szedtem egy nagyon hosszúlevelű alakját is, mely a típustól még 

 nagyobb spóráival is eltér. 



Weisia rutilans (Hedw.) Lindb. Bidrag. Till. moss. syn. no. 65 (1863.), 

 Limpr. in Rbh. Kryptfl. ed. 2. IV. 1. p. 251). (Syn. : Weisia mucronata 

 Bruch in Sched. et auct. Hung.) 



Hazslinszky nem említi e faj rónaszélű levelét, pedig ez a fő 

 ismertetője, mert máskülönben nagyon hasonló az előbbi fajhoz, csakhogy 

 toknyele halaványabb, a tok csőrével együtt hosszabb, végre a szájpárkányzat 

 fogai lyukasak. Terem Déván a Rézbánya melletti erdőkben. Hazánkból csak 

 Schur említi Nagy-Szeben mellől. Ritka faj. 



Dicranella varia (L.) Hediv. var. callistoma (Dicks.J Br. eur. fasc. 

 33/40. p. 21. Hasonló a tőalakhoz, csakhogy tokja csupán olyan hosszú, 

 mint a milyen széles, toknyilása igen tágas, kupakja meg nagyobb, mint 

 maga a tok. E feltűnő alakot a D. curvata (Hedw.) Schimp. példájára külön 

 fajnak is lehetne tekinteni, mert úgy viszonylik a tőalakhoz, mint a D. curvata 

 (Hedw.) Schimp. a D. subulata (Hedw.) Schimp. -hez. Terem Déva mellett egy 

 régi, elhagyott téglavető-verem oldalfalán a Microbryum Floerkeanum (W. et M.) 

 Schimp. társaságában. 



Paraleucobryum albicans (Br. eur.) (Syn. : Dicranum albicans Br. eur. 

 fasc. 43. Suppl. I. (1850.) et auct. onm. 



A Paraleucobryum albicans (Br. eur.) néhány rokonfajával együtt össze- 

 kötő tag a Dicranum és Campylopus génuszok között. Széles levélere miatt, 

 mely szerkezetében igen elüt a Dicranum-októl és közeledik a Campylopus -ok 

 felé, czélszcrűnek vélem a L i n d b e r g-féle szubgénusz, mint génusz alá helyezni 

 e fajt, annál is inkább, mert ezt a tok szerkezete is megkívánja. E fajt 

 Erdélyből senki sem említi ; Limpr i cht szerint B ar t h szedte volna a 

 kerczesórai havasokon, innen való példányt azonban nem láttam B a r t h 

 mohai között. Első erdélyi lelőhelye tehát valószínűleg a Páring, a hol a 

 »Girsea« nevű csúcson szedtem körülbelül 2300 m. t. sz. feletti magasságban. 



Fissidens pusillus Wils. Mscr. ; Milde Br. sil. p. 82.; Jur. Laubmfl. 

 p. 61.; Demeter: Orvos-természettud. Ért. p. 37. (1890.) E ritka Fissidens- 

 fajnak most immár második erdélyi lelőhelye a dévai Bezsán-erdőnek nedves 

 trachyt-szakadéka, hol a Plagiothecium depressum (Bruch.) Dix. et James társa- 

 ságában nő. Példányaim nagyon hasonlítanak a L i m p r i c h t var. irri- 

 gíius-óhoz, vagyis a mohocskák nagyobbak, a levelek hegye kissé pirosas 



