42 FIALOWSKI LAJOS 



(számozatlan) oldalán a lent közölt latin magyarázatot olvashatjuk, a mely 

 magyar fordításban körülbelül így szól : 



»Budán magától terem, a mint ezt a kincstári kertnek köztünk meg- 

 fordult intézője, Nemzetes Ottó úr is észrevette. A mienk a termesztettől 

 abban tér el, hogy levelének karélyai keskenyek, végük pedig körívben kiszé- 

 lesedik. « 



W i n t e r 1 itt egyszerűen Budát említ, de a Gellérthegyről nem szól. 

 Mindazonáltal, ha a növények jegyzékét jobban megtekintjük, minden kétsé- 

 get kirekesztő módon derül ki, hogy ezt kellett értenie. O a jegyzékben több 

 olyan növényt említ, a melyek Budapest környékén egyebütt nem nőnek, hanem 

 csak a Gellérthegyen. Egyik * ,f az illattalan rezeta, (Reseda inodora Rchb.) 

 a mely az itt sétálókat rendesen, legalább egyszer megtréfálja, mert terme- 

 tével, kivált fehérszirmú, de piros porzójú virágával az illatosnak benyo- 

 mását kelti. Winterl ezt tévedésből Reseda medilerranea néven említi, 

 a mely utóbbi faj-elnevezés azonban fehér-porzójú más rezetát illet meg. 

 S a d 1 e r is beleesett ebbe a tévedésbe, ámbár Reichenbach a hibát 

 1832-ben földerítette. A másik pedig** éppen a fügefák három legtávolabbi bozótsora 

 között termő török pirosító (Peganum Harmala L.). Fővárosunk területén még 

 egy termőhelye volt emez alatt, de szintén a Gellérthegy ugyanazon lejtőjén. 

 Minthogy Sadler az utóbbi növényt ezen két helyen mutatja ki, semmi 

 kétség, hogy Winterl adata csak a Nagy-Gellérthegy megjelölt pontjára 

 vonatkozhatik. Ennyi bizonyíték, úgy hiszem, elég ! 



Winterl 1802-iki jegyzéke, K i t a i b e 1 1809—1812 — 1816-iki, valamint 

 Haberle 1819-ik évi jegyzéke (Selectus seminum) leföljebb nevet, de hely 

 nélkül említenek. Sadler 1818 iki jegyzéke (Verzeichniss) szintén hallgat róla. 



Már határozottabb S a d 1 e r-nek »Flora Comitatus Pestiensis« czímű, 

 1825-ben és 1826-ban kiadott kétkötetes művének következő adata. 



Második kötete 282. oldalán a »Trioecia« fejezet alatt 401. Fiats 

 L. 1377. F. Carica czímen így*** mutatja be. 



»Cserjésedik, tejeresztős. Levele nyeles, szívalakú, 3 — 5 karélyú, elhúzódva 

 fogas-szélű, végén tompa, felszínén sima, visszáján molyhos ; körteformájú 

 gyümölcs-serlege simaJ" Egészen bizonyosan magától termett, a Gellért- 

 hegy köves déli lejtőjén társasán nőve, évről-évre hajt és számos gyümölcs- 

 serleget érlel. Magassága V2— 3*/2 láb. Apró gyümölcs-serlege violásan pirkad, 

 vöröslő húsa fölötte édes.« 



Sadler művének egykötetes második, 1840-iki kiadásában a fügefa 



* Az F5 jelzésű félív második számozatlan oldalán. 

 ** Az E5 jelzésű félív nyolczadik számozatlan oldalán. 



*** 1377. F. Carica L. Frutescens, lactiflua, foliis petiolatis, cordatis, 3 — 5 lobis, 

 repando dentatis, lobis obtusis, supra scabris, subtus pubescentibus ; receptaculis 

 pyriformibus glabris. Sadl. Pl. Gy. N. 16. 



Certissime spontanea, gregatim in lapidosis partis meridionalis des Blocksberges 

 quottanis proveniens, receptacula matúra numerosa gerens. Alt. V2 — 3 ! /2 ped. Receptacula 

 parva livido-purpurascentia, carne rubicunda dulcissima. 



t A föntebbi sorok közt S a d 1 er Plántáinak szárított gyűjteménye IV. füzetének 

 16-ik lapjára hivatkozik, amely a Nemz. Múzeumban megvan. 



