88 1FJ. ENTZ GÉZA 



következtében az antapicalis rész kidomborodik, a karok és a szarv követik 

 ezt az eltorzulást és még feltűnőbbé, kirívóbbá teszik ; pl. C. tripos gibberuni 

 (24 — 28. rajz), C. tripos macoceros inaeqiialis (46—47. rajz). 



Az antapicalis rész fejlettsége befolyással van a rajta végig futó taraj- 

 lemezek kifejlődésére. A homorú, sík és gyengén domború antapicalis részű 

 Ceralium-okon (C. fusus, furca, candelabrum, tripos macroceros, tripos 

 macroceros inaeqiialis) a hasi kivágás az antapicalis karra húzódó taraj- 

 lemezekből alkotott csőrbe nyúlik ki, míg a kidomborodó vagy pedig ívben 

 hajló antapicalis részű Ceralium-oknak (C. tripos, tripos gibberuni, tripos 

 arcitat u ni, tripos gracilis) a hasi kivágása félkörben záródik el és nem húzódik 

 rá az antapicalis karra, tarajlemezei pedig nagyon kicsinyek. 



A Ceratium-oknak több irányban haladó variálása olyan, hogy az alakok, 

 változatok (varietates) és fajok legnagyobb részét a közvetítő alakok egész 

 sora kapcsolja össze. Ez az oka annak, hogy megtaláljuk a legszélsőbb, leg- 

 eltérőbb alakok közötti összefüggést, ha valamely kevert jellemvonású alakból 

 indulunk ki, mert a legszélsőbb eltérések is csak különböző irányú differentiáló- 

 dásra, különböző növekedésre vezethetők vissza. 



Mondhatnám kezdetleges vagy ősi típusa a Ceratium-oknak az indifferens 

 C. furca baltica keskeny alakja (6. rajz), melyből mint csomópontból ki- 

 indulva vezethetők le a többi alakok. A C. furca-nak (1—5. rajz) teste 

 karcsú, apicalis szarva zömök, karjai pedig megtartva párvonalas haladásukat, 

 hosszabbak és erősebbek, mint a törzsalakbeliek. A C. furca-hoz csatlakozik 

 az igen hosszúra megnyúló C. fusus-sorozat, másrészt pedig a Quarneroban 

 meg nem figyelt ellapuló apicalis szarvú C. gravidum, mely, ha szabad e 

 kifejezéssel élnem, csak ellaposodott alakja a C. furca-nak. A C. furca alak 

 körébe tartozhatik a C. digitalum is. A karoknak fokozatos csúcs felé való 

 görbűlésével és megnövekedésével a C. furca baltica-hoz csatlakozik folytonos 

 átmenettel a C. tripos alaksora (13 — 36., 40—47. rajz) és a C. candelabrum 

 (37 — 39. rajz). A C. tripos főleg két irányban egyénül ki, ú. m. egyrészt 

 antapicalis részének ívalakban való kifejlődésével, majd kidomborodásával, 

 karjainak megnyúlásával, vagy röviden maradásával a C. arcuatum, gracilis 

 gibberuni, limulus (21 — 36, 44., 45. rajz) sorozathoz, másrészt pedig kar- 

 jainak erős kifejlődésével antapicalis részének sík, illetőleg gyenge domború 

 voltával a C. tripos macroceros sorozathoz (13—20., 40 — 43., 46., « 47. rajz) 

 vezet, tömérdek változatával és sok alakjával, melyek karjaiknak irányával, 

 lefutásával és hosszúságával térnek el egymástól. 



A C. candelabrum (37—39. rajz), a C. furca baltica (12. rajz) és 

 C. tripos macroceros (13 — 14., 21. rajz) jellegeit egyesítő kevert jellem- 

 vonású alakokhoz csatlakozik, de testének jobb-bal irányú megnyúlásával és 

 karjainak egyenes irányával élesen jellegzetes alak. 



A Ouarnero Ccratium-ai legnagyobb részükben lassú és fokozatos átmenettel 

 kapcsolódnak össze és ezért apró eltérések lassú fokozásával, kulminálásával egyik 

 forma- körből a másikba vezetnek. Két Ceratium azonban, t. i. a C. cande- 

 labrum és a C. tripos macroceros inaeqiialis — noha az utóbbi szoros 

 vonatkozásban van a C. tripos macroceros-szal — mégis több tekintetben 



