112 IRODALMI ISMERTETŐ. 



Teiekia-k, a vad szőlőtőke, Geránium macrorrhizon, Viola Jooi, Centaurea 

 Iriniaefolia, Campanula Welandii, Crocus Heuffelianus. 



Sok és gyönyörű növény tenyészik e vidéken, melyeknek azonban 

 elősorolásába nem bocsátkozhatunk. E vidéknek főbb florisztikai kutatói 

 Degen előtt Kitaibel, Rochel, Heuí'fel, Janka, Borbás és 

 Simkovics (Simonkai) voltak. Degen e művében a bükkfaerdők moh- 

 tenyésztét is közli. Kár, hogy csak német nyelven jelent meg- 



Schilberszky (Budapest). 



Simonkai Lajos dr. : Növényhatározó a magyar korona országaiban 

 honos magvas növények osztályainak, családjainak, génuszainak, valamint 

 némely közfajainak a meghatározására ; III. kiadás. Budapest, 1902. 



A középiskolai növénytani oktatást kiegészítő kézikönyvet írt Simonkai 

 művének eme harmadik kiadásában. Külföldön, főképpen Németországban az 

 e fajta könyvek már régebben közhasználatú és szükséges tanítási segéd- 

 eszközök, melyeknek úgy az iskolai növénymeghatározási gyakorlatokban, 

 valamint a kirándulásokban nagyfokú ismeretterjesztő hatásuk van ; innét van, 

 hogy a botanikai tanítás ez irányára a tanítástervezetek és rendeletek nálunk 

 is tekintettel vannak. 



Simonkainak e kiadású Növényhatározó könyve javítottan és bővítetten 

 készült ; a kibővítés az egész magyar korona országaira történt ; kibővítette 

 azzal is, hogy a génuszokon kívül egyes közfajok meghatározásához is elvezet ; 

 a hazaszerte elterjedt fajok különös figyelemben részesültek. 



A Növényhatározó első sorban a reáliskolai és gymnasiumi növénytani 

 oktatáshoz alkalmazkodik, ezért azt a középiskolai tanárok a fiatalság ez 

 irányú képzése tekintetéből leginkább használhatják. Organografiai és rendszer- 

 tani szempontból pedig alkalmas könyv mindazok részére is, a kik az alkal- 

 mazott növénytan bármely ágában képezik magukat. 



Schilberszky (Budapest). 



Engler, Arnold : Ueber Verbreitung, Standortsansprüche und Geschichle 

 der Castanea vesca Gartn., mit besonderer BeriicksicJitigitng der Schweiz. 

 Berichte der schweizerischen botanischen Gesellschaft. Bd. XI. Mit einer Karte. 



Mindenekelőtt Engler a szelid gesztenyefa mai elterjedési viszonyainak 

 áttekintő képét adja, mely szerint ez a fa a Kaspi-Tengertől Portugálig és 

 Algírtól Belgiumig, Közép-Németországig és Csehországig tenyészik ; tenyészeté- 

 nek fővidéke a Földközi-Tenger melléki országokban van, az Alpoknak északi 

 oldalán az elterjedési köre csekély. Svájczban, az Alpok déli oldalától el- 

 tekintve, a hová ez a fa 1200 méter magasságig emelkedik, három egymástól 

 elkülönített kerületben tenyészik: 1. délnyugoti szakasz (Rhone-Völgy, Genfi-Tó, 

 Ncuenburgi-Tó, Biel-Tó) ; 2. középponti szakasz (Vierwaldstádti-Tó és Zugi-Tó) ; 

 3. keleti szakasz (Seez-Völgy és Rhone-Völgy Churtól Reineckig). 



A szelid gesztenye Svájczban nemcsak mészben szegény talajon tenyé- 

 szik, hanem mészben nagyon gazdag homokkőtalajon is és márgarétegekben, 

 melyekben a vizsgálatok eredményeképpen sok kálium és kovasav van. Engler 

 szerint a szelid gesztenyefa kálium-igényű növény, mely kovasavban bővelkedő 



