IRODALMI ISMERTETŐ. 115 



minők az illető vidékeken ez idő szerint többé nem tenyésznek, nemkülönben 

 elcsenevészedett magas erdőbeli elemeket (pl. Tilia, Acer, Fraxinus), jeléül 

 annak, hogy e helyeken valamikor erdőtelén ít'ésnek kellett folynia ; csak így 

 vált lehetségessé ezen cserjeformácziónak mai terjedelmes térfoglalása. A for- 

 mácziót összetevő elemek világosságot és meleget kedvelők és mint haszonfák 

 nem találhatók sehol a szomszédos erdőkben ; ez világosan mutatja, hogy a 

 növényzeti elemek sohasem tenyésztek fák árnyékoló oltalma alatt. Az erdő- 

 telenítésnek ez a formáczió csak elterjedését köszöni, nem pedig keletkezését. 

 Csaknem valamennyi eleme a Sibljak-formácziónak a Földközi-Tenger mellékén 

 otthonos faj, elterjedési vidékük ott kezdődik, a hol a tengerparti öv meg- 

 szűnik és 600 méter magasra, sőt 1200 méternyire is fölemelkedik ; 10° C. évi 

 átlagos hőmérsékletet követelnek és 9— 9 l /i hónapon keresztül tenyésznek. 

 E növények kevés kivétellel lombhullató fajok. A Sibljak-formáczió nem egy- 

 hangú és egységes növénycsoportosulás, hanem a tektonikai és kőzeti talaj- 

 viszonyok szerint eltérő külsőt és típust árul el. 



Adamovic e formácziót a következő típusokra osztja: 1. Petteria 

 ramentacea (— -- Cytisus ramentaceus Sieb.). II. Juniperus. a ) Juniperus 

 Oxycedrus, /S) Juniperus communis. III. Laurocerasus. IV. Chamaecerasus. 

 V. Coggygria. VI. Paliurus. VII. Syringa. VIII. Amygdalus. IX. Ouercus. 



SCHILBERSZKY (Budapest). 



Winkler, H. : Ueber Merogonie und Befruchtung. Jahrbücher für 

 wissenschaftliche Botanik. Bd. XXXVI. Mit 3 Text-Figuren. 



Azok a tapasztalások, melyeket R. Hertwig és B o v e r i egy tengeri 

 tüskebőrű petéin, újabban pedig Delage egy gyűrűs féreg és egy lágy- 

 testű (Mollusca) állat petéin tettek, hogy t. i. magnélküli peterészletek 

 monosperm megtermékenyítés következtében fejlődésre alkalmasak, indították 

 W i n k 1 e r-t arra, hogy anolog kísérleteket növényeken is végezzen. Erre a 

 czélra kisérletei közben a Cystosira barbata tengeri moszat szolgált. 



Az élő érett receptaculom-ból készített metszet gyenge nyomására egyes 

 oogonium-ok alapi sejtjükről leválnak és a protoplazma a nyílásból kiömlik ; 

 ha ilyenkor a készítményre gyors vízáramot vezetünk, akkor a pete a kilé- 

 pési helyén ketté szakad és így két felet kapni, melyek közül az egyik ter- 

 mészetesen magnélküli. Ha az ilyen peterészletekhez spermatozoid-tartalmú 

 vizet juttatunk, akkor a petének mindkét töredék-részletéből sikerül normális 

 külsejű növénykéket fejleszteni. A kísérlet \V i n k 1 e r-nek hét ízben sikerült; 

 különbség mindössze az osztódás menetének gyorsaságában nyilatkozott meg, 

 még pedig olyanképpen, hogy a női sejtmag nélküli petetöredékek lassabban 

 osztódnak, mint a magvasak. 



A kísérleti sorozat másik részében W i n k 1 e r arra irányította vizsgá- 

 latait, vájjon a már bekövetkezett megtermékenyítés után is keletkeznek-e a 

 petetörmelékekből csíranövénykék, újabb spermatozoidokkal való érintkezés 

 után ? Minthogy ilyen kísérletekre a Cystosira barbata petéi nem alkalmasak, 

 Winkler tüskebőrű-petéket használt kísérletezésekre. E czélból hajszál- 

 pipetta nyílása elé selyemfonalat feszített és a pipettát, petéket tartalmazó víz- 

 zel töltötte meg ; ezután a petéket a vízzel együtt a pipettából kiszorította, 



Növénytani Közlemények. 1902. I. kötet, 3. füzet. 8*. 



