NÖVÉNYTANI KÖZLEMÉNYEK 



A KIR. M. TERMÉSZETTUDOMÁNYI TÁRSULAT 

 NÖVÉNYTANI SZAKOSZTÁLYÁNAK FOLYÓIRATA 



I. KÖTET. 1902. 4. FÜZET. 



Kümmerle Jenő Béla: Adatok az Ernyősvirágzatúak 

 anatómiájának ismeretéhez. * 



(Tíz eredeti rajzzal.) 



Mindazoknak a lágyszárú növényeknek, melyeknek a szárában az 

 edénynyalábok farészei összefüggő, zárt gyűrűvé alakulnak, belsejében több- 

 nyire laza sejtszövctű bél van ; az edénynyaláboknak ez az elrendeződése 

 a kétszíkűekre jellemző. Az ilyen bélben edénynyalábok rendszerint nincse- 

 nek ugyan, de azért mégis vannak olyan növénycsaládok, melyeknek a belé- 

 ben hol ritkábban, hol sűrűbben edénynyalábok láthatók. 



A bélszerkezetnek eme sajátságát Schultz** rendszertanában osztá- 

 lyozási alapul is vette a Syiiorgana dichorganoidea osztály megkülönbözteté- 

 sére, melybe a Piperaceae-, Nyctagineae-, Saurnreae-, Chloranthaceae-, Cycadeae-, 

 Xympliaeaceae-, Dyphyüeaceae-, Halorageae- és Amarantaceae - családokat 

 sorolta, vagyis a Chenopodiaceae és az Umbelliferae kivételével mindama 

 növénycsaládokat, melyeknek bélbeli cdénynyalábjaik vannak. Ezekkel a növény- 

 családokkal Schultz az egyszikűek és kétszikűek között való átmeneti 

 kapcsolatot akarta megállapítani, a mi azonban az egyszíkűekre emlékeztető 

 edénynyalábok elhelyezkedésének daczára is, nem felel meg a valóságnak. 



Az Ernyősvirágzatúak bélbeli edénynyalábjai már régóta ismeretesek 

 az irodalomban. Már Mi r bel* említi, hogy a Ferula és néhány 

 más, de közelebbről meg nem nevezett Umbelliferae száraiban olyan edény- 

 nyalábokat talált, melyek a bélben vannak. Az ilyen nyalábokat De C a n- 

 d o 1 1 e "i" bélrostoknak (fibres medullaires) nevezi és azt mondja, hogy a 

 Fertda-fa jóknak meglehetős vastag belében is ilyen bélrostok vannak szét- 

 szórtan elhelyezve, a melyek azonban nem endogén származásúak. S c h u 1 1 ztt 

 az Athamanta L. génusznak szétszórt bélbeli edénynyalábjait említi. U n g e r+tt 



' Előadta a szerző a növénytani szakosztálynak 1902. évi május 14-iki ülésen. 



* C. H. Schultz: Natürliches System des Pflanzenreiehs nach seiner inneren 

 Organisation, nebst eincr vergleichendcn Darstellung der wichtigsten aller früheren 

 künstliehcn und natürlichcn Pllanzensysteme. Berlin, 1832., pag. 319. 



* C. F. Brisseau-Mirbel: Éléments de Physiologie végétale et de Bota- 

 nique. Paris, 1815., vol. I., pag. 112. 



t A. P. de Candolle: Organographie végétale, ou deseription raisonnée 

 des organcs des plantes. Paris, 1827., vol. I., pag. 164., tab. III., lig. 3. 

 tt id. h. 4 IS. old. 



Itt D r. F. Unger: Ueber den Bau und das Wachsthum des Dicotyledonen- 

 Stammes. St.-Petershurg, 1840., pag. 58. 



Növénytani Közlemények. 1902. I. kötet, 1. füzet. 8v2* 



