124 KÜMMERLÉ JENŐ BÉLA 



pedig M i r b e 1 megfigyeléseire vonatkozólag a saját vizsgálata alapján meg- 

 jegyzi, »hogy az Umbelliferae szétszórt edénynyalábjaiban nem csavarmenetes 

 vastagodása edények, hanem saját edényeik (vasa propria) vannak, melyek 

 más növénycsaládok bélbeli edénynyalábjaival nem hasonlíthatók össze«. 



Az Ernyősvirágzatúaknak középponti, illetőleg saját edénynyalábjaival 

 csak Jochmann* alapvető munkája foglalkozik legelőször bővebben és ana- 

 tómiai vizsgálatával vet azokra világosságot. J o c h m a n n ugyanis megkülön- 

 bözteti már a kerületi és a bélbeli edénynyalábokat. Az utóbbiak collaterali- 

 sak és a bélparenchymban vonulnak végig, csak a csomókban egye- 

 sülnek részint egymással, részint a kerületi edénynyalábok ágaival. Joch- 

 mann vizsgálatai nyomán halad R e i cha r d t,** a nélkül azonban, hogy a 

 középponti edénynyalábok fejlődésével foglalkoznék. S a n i o * f az Aralia-k 

 endogén származású edénynyalábjainak keletkezését fejtegetve azt mondja, 

 hogy valószínűleg az Ernyősvirágzatúak száraiban is későbben alakulnak ki 

 a bélbeli edénynyalábok, mint a kerületiek. De B a r y + az Ernyősvirágzatúak 

 bélbeli edénynyalábjait Joch m a n n és R e i c h a r d t vizsgálatai alapján 

 a kétszikű éknek anomál edénynyalábjai közé sorolja. A többi kutatóknak 

 történeti sorrendben való elősorolását most mellőzöm, mert szétszórt adataikra, 

 valamint ellenkező nézeteikre úgyis egyenként fogok vizsgálataim ismertetése 

 közben hivatkozni. 



Az Ernyősvirágzatúak száraiban előforduló bélbeli edénynyalábok 

 érdekessége arra késztet, hogy ezeknek anatómiai szerkezetével és fejlődésé- 

 vel behatóbban foglalkozzam, annyival is inkább, mert ezideig ezeket ilyen 

 irányban még nem igen tanulmányozták. 



Bélbeli edénynyalábokat e növénycsoportnak rendelkezésemre álló követ- 

 kező öt fajában találtam : 



1. Magydaris panacifolia [Valii.) Lge., 2. Ferula Sadleriana Ledeb., 

 3. Ferula Heuffelii Grisb., 4. Ferula Ássa foetida L., 5. Oenanlhe silai- 

 folia MB. 



A megvizsgált növények bele, a szár hosszirányában többé-kevésbé 

 ép, azaz a szár belseje tömött - vagy pedig szétszakadás következtében a 

 szártagokban (internodium) folytonosságában meg van szakítva, azaz csöves 

 szárú. Mindkét esetben találtam bélbeli edénynyalábokat. Ép bél van a 

 Ferula Sadleriana Ledeb., Ferula Heuffelii Grisb. és Ferula Ássa foetida 

 L. száraiban; roncsolt bél pedig a Magydaris panacifolia (Vahl.) Lge. és 

 Oenanlhe silaifolia MB. szárában, bélbeli edénynyalábokkal. 



f G. G. .1 o c h in a n n : De Umbelliferarum structura et evolutionc nonnulla. 

 Dissert. inaug. Vratislavia, 1854., pag. 10 — 12. 



' H. W. Reichardt: Ueber das centralc Gefiissbündel-System einiger Um- 

 belliferen. (Sonderabdr. d. Sitzungsber. d. math.-nat. Cl. d. k. Akademic der Wissen- 

 schaften in Wien. Jhrg. 1856., Bd. XXI.) 



* C. S a n i o : Ueber endogéné Gefássbündelbildung. bot. Zeitung. Leipzig, 1801.. 

 Jhrg. 22. pag. 225 et 227. 



t D r. A. d e B a r y : Vergleichende Anatomie der Vegetationsorgane der 

 Phanerogamen und Farne. Leipzig, 1877., pag. 258 et 263. 



