A FUTÓHOMOK NÖVÉNYZETE A KELETI-TENGEK PARTVIDÉKÉN. 141 



okoz bajt, mert az eltemetett részek szárcsomóiból gyökerek erednek, a szár 

 magasabbra nő, tovább zöldéi és új ágakat hajt. Ezek a pázsitfüvek, kivált- 

 képpen pedig a Psamm.i arenaria, annál jobban növekednek, mennél tovább 

 rakódnak le körülöttük szüntelenül új homokszemek. Ha a homokfúvás 

 elcsöndesedik, akkor ezek a fajok pusztulásnak indulnak ; vagy a talaj vál- 

 tozik meg akkor, vagy más növények burjánzanak föl, sem a megváltozott 

 talaj nincsen ínyükre, sem a más növényekkel való harezot nem állják ki. 

 Mindezek alapján e növények a buezkaképződés fő okozói és a buezka- 

 képződés első szakában kiváló jelentőségük van. Utóbb azonban elcsene- 

 vészednek, pusztulásnak indulnak, vagy jobban mondva visszaszorulnak oda, 

 a hol megint szűz homoktalaj kínálkozik, míg a jobban benépesült talajon 

 más növények szaporodnak el. 



A fehér buezkáknak a nevezetteken kívül még néhány más állandó 

 lakója is van. Némely vidéken, pl. a »Kuhrische Nehrung« homokbuezkáin, 

 melyek különben Európában a legnagyobbszerüek, a Festuca rubra L. var. 

 arenaria Osbeck (= F. villosa Schw.) szaporodik el. Észak-Németországban 

 nincsen általánosan elterjedve, de Jütland legészakibb pontjain nagy számban 

 található az Eryngium maritimum, mely egészen a part széléig szokott nyo- 

 mulni.* Sokkal általánosabban elterjedt, gyakori és a Keleti-Tenger fehér 

 buezkáira nézve szintén nagyon jellemző növény a Honckenya (Ammadenia) 

 peploides Ehrh., nfely a fönt említett magas pázsitfüvekkel szemben alacsony, 

 talajhoz simuló, apró húsos levelű növény. A partszéli sós növények övéhez 

 legközelebb eső buezkák még alacsonyak és gyéren, főként Psamma arenaria- 

 val vannak benőve. Ezeket külön néven előbuezkáknak nevezik. Az előbucz- 

 kák mögött sokszor kis lapos hely következik. Megfigyeléseim szerint Usedom- 

 Szigeten ezeken a kis laposokon — előbuezka és magasabb fehér buezka 

 között — terem a legtöbb Honckenya peploides és itt elszórtan Cakile mari- 

 Urna is akad. Az ezután következő tulajdonképi fehér buezkák között ismét 

 akadnak kisebb-nagyobb laposok ; ezek olyan növény termőhelyéül szol- 

 gálnak, mely roppant széles, fonákán fehér-molyhos levelével ismét élesen 

 elüt a többi itt előforduló növénytől, ez a Petasiles tomentosus DC. (= P. 

 spurius Rchb.**). Minél messzebb vagyunk a tenger szélétől, annál magasab- 

 bak a buezkák és annál több rajtuk a növény. A magasabb fehér buez- 

 kákon a Psamma arenaria helyett az Elymus arenarius uralkodó és itt 

 helyivel közzel kisebb termetű pázsitfűvek is találhatók. 



Ugyanazok a növények, melyek a fehér buezkákon közönségesek, a. 

 tenger partjától távolabb eső helyeken is megjelennek, ha futóhomok kínál- 

 kozik. Ilyen helyeken különösen a kékes-zöld színű Elymus arenarius mái- 

 messziről feltűnik. Ha közelebb megyünk, kisebb termetű növényeket is 



Figyelmet érdemel erre vonatkozólag Warming: »Exluirsionen til Skagcn« 

 czímű értekezése a Botanisk Tidsskrift XXI. (1897/8.) kötetében ; c helyt kitűnő 

 képen van bemutatva az Eryngium maritimum természetben való előfordulása. 



* A Petasites spurius egyjelentésű név (synonym) az előbbivel; a dán iroda- 

 lomban ez a név van használatban, ellenben a német irodalomban az előbbi név 

 van inkább elterjedve. 



