142 BEKNÁTSKY JENŐ 



veszünk észre, milyen pl. a Festuca ovina /.., mely szintén függőleges irány- 

 ban való megújulással fog ki a szélfútta homokon, azonban alacsonyabb 

 termeténél fogva és rövidebb szártagjaival mégis nyugodtabb helyet kíván. Ilyen 

 helyen találtam egy sásfélét is, melynek földfeletti szára szintén jóval alacso- 

 nyabb, mint a méternyi magasságú Elyuius- és Psamma- fajok, de ezekhez 

 hasonlóan óriási hosszú gyökértörzsénél van megáldva ; ez a homoki sás (Carex 

 arenaria L.). 



3. A szürke buezkák növényzete. A fehér buezkák után következnek a 

 szürke buezkák. Az átmenet az egyikből a másikba folytonos, éles határ 

 közöttük nincsen. Minél jobban nyugszik meg a homok és minél több növény 

 telepedik meg rajta, annál több növényhulladék takarja a homok fólületét és 

 annál jobban változik fehér színe szürkévé. A tengerszéli növényzetet az 

 alacsony, egynyári, húsos, a talajt gyéren takaró növények jellemzik ; a 

 fehér buezkákon a magas, erős termetű és roppant hosszú gyökértörzsekkel 

 terjedő pázsitfűvek otthonosak, ellenben a szürke buezkák növényzete nem 

 egyöntetű, az alakok rajtuk nagyon különbözők, a színek pedig változók. A 

 szürke buezkákon van moha, zuzmó, pázsitfű, alacsony dudvanemű növény, 

 magasabb kóró, sőt fás növény is. A mohapárnák azonnal elárulják, hogy a 

 talaj megnyugodott ; elhalt részeinek feketés színével nagyban járulnak a 

 fehér buezkáknak »szürke« buezkákká való átváltozásához. A gyakoribb 

 fajokúi Tortula r urális (Z.) Ehrh. és Racomilrium canescens Brid. említ- 

 hetők. A pázsitfűvek közül már nem találunk olyan magas termetű növé- 

 nyeket, mint a fehér buezkákon, hanem alacsonyabbakat, többnyire gyökér- 

 törzs nélkülieket és gyengébb szervezetűeket. Különösen sok a Weingaert- 

 nefia (Corynephorus) canescens (L.) Bernh. meg az Aera flexnosa L. : Fes- 

 tuca ovina L. is található itt. Rajtuk kívül feltűnt a sok Helichrysum arena- 

 rium (L.) DC, Galium Mollugo L., Hieracium umbellatum L. , Artemisia 

 campestris L. b) sericea Fr. stb. (Részletesebb növényelősorolást az iroda- 

 lomban találunk. Az idevágó irodalom eredményeinek jó összefoglalását e 

 műben találjuk: A b r o m e i t, Dünenflora ; in »Handbuch des deutschen 

 Dünenbaues, herausgegeben von Gerhardt« Berlin, 1900.) A mint még több 

 növény is szegődik hozzájuk, különösen Calluna vulgáris is terem köztük, 

 vége a szél hatalmának, a homok vándorlása meg van akasztva és csak akkor 

 lesz belőle esetleg újból futóhomok, ha valami külső erőszak, pl. az eke 

 fölszakgatja a takaró és védő növényszőnyeget. A Calluna vulgáris megjelené- 

 sével a szürke buezkákon új formáczió keletkezik, a »Haide«. 



Az említetteken kívül a tengerparti futóhomok növényzetéhez még több 

 faj járul. J. Lange dán botanikus szívességének köszönve, alkalmam volt a 

 kisebb dán szigetek homoki növényzetének néhány közönségesebb faját meg- 

 ismernem. Dániában az Elymus arenarius ritkább és inkább a Psamma 

 arenaria válik uralkodóvá. Ez a növény áthasonító szerveinek szöveti szer- 

 kezeténél fogva a széllel jobban meg tud küzdeni. Az illető dán növények 

 között volt még Viola tricolor L., Erophila verna (L.) E. 71/., egy apró 

 Cerastium-fa.}, Luzula campestris L., Salix repens L., Empetrum nigrum L. 

 és Weingaertneria canescens (L.) Bernh. 



