A FUTÓHOMOK NÖVÉNYZETE A KELETI-TENGER PARTVIDÉKEN. 



143 



Ha ezek után a háromféle formáczió növényzetét összehasonlítjuk a 

 magyar alföldi futóhomok növényzetével, feltűnik, hogy a tengerszéli meg 

 a fehér buezkák növényzetével megegyező növényzet nálunk nem található ; 

 azonban a szürke buezkák növényzete nagyon emlékeztet a magyar alföldi 

 » félig kötött futóhomok « növényzetére. Igaz ugyan, hogy a tengerszéli halo- 

 phit formáczió egyik említett tagja nálunk is tenyészik, még pedig bőven 

 (a Salsola Káli). De sem az Atriplex lilorale, sem annak a formácziónak leg- 

 lényegesebb tagja, a Cakile marilima nálunk nem fordulnak elő ; Honckenya 

 peploides sem ismeretes Magyarországból. Hozzájuk hasonlóan sós növény 

 Ugyan van nálunk is. A Cakile marit ima-ru pl. a Lepidium crassifolium 

 IV. K. emlékeztet némiképpen, mert szintén nagyon húsos levelű és éppen 





>A 



3t 

 1 



11. rajz. A partszéli halophyt növények és a fehér buezkák öve a jellemző növény- 

 zettel a Keleti-Tenger partján. (Swinemündeben természet után készített vázlatos rajz.) 

 A partszéli övben (C. ín.) Cakile maritima nő a tengerből alig kiemelkedett talajon. 

 Az utána következő kisebb és nagyobb fehér buezkákon (f. b.) főleg nagy pázsitfűvek 

 nőnek ; lapos helyeken Honckenya peploides (H.) vagy Petasites tomentostis (P.) terem. 

 A hol végül a fehér buezkák szürke buezkákká változnak (sz. b.), különböző termetű 

 növények keverednek a magas homokkötő pázsitfüvek közé. 



homokos sós talajban fordul elő, de ez a növény sem a homoktól való 

 eltemettetést, sem a túlságos sok vizet nem tűrné meg, a Cakile marilima 

 pedig a Lepidium crassifolium termőhelyén nyaranta kiszáradna és elpusz- 

 tulna. Úgyszintén olyan magas termetű, vastag szárú, hosszú levelű és nagy 

 tömör kalászú pázsitfűvek sem igen tenyésznek Magyarország futóhomokjain, 

 mint a tengermellék fehér buezkáin. Homoki pázsitfűvek nálunk is vannak, 

 de azok jóval alacsonyabb termetűek és szikárabbak, keskeny, rövid levelek- 

 kel és virágzatuk többnyire nagyon finomra eloszlik. A Psamma arenaria 

 és Calamagroslis baltica nálunk egészen ismeretlenek ; az Elymus arenarius 

 csak rendkívül ritka helyen fordul elő és a hol terem, ott rendesen ültetés- 

 nek a maradványa. Mindezekkel még leginkább hasonlítható össze a nálunk 



