A FUTÓHOMOK NÖVÉNYZETE A KELETI-TENGER PARTVIDÉKÉN. 145 



A mint az említett növények közé ott északon Ericaceae, nálunk pedig 

 Andropogon-, Centanrea-íajok és Umbelliferae-id^dk telepednek, megint egészen 

 különböző formácziók támadnak a homokon ; ott a tengeri klíma hatása alatt 

 az örökzöld »Haide«, nálunk a füves mező. 



Ha a kétféle vidék — t. i. észak-német tengervidék és a magyar 

 Alföld — homoki növényzete között való különbséget magyarázzuk, termé- 

 szetesen a klímának kell nagy jelentőséget tulajdonítani, de más tényezőket 

 is kell tekintetbe venni, még pedig első sorban a tengert. A tenger szolgál- 

 tatja a tengerszéli sós növényeknek a laza, mindig nedves és mindig sós 

 talajt. A tenger szüntelenül veti ki a homokot, ügy hogy ott évezredek óla 

 mindig szíiz, bánlattan, friss homoktalaj kínálkozik a növényeknek és évezredek 

 óta mindig újból-üjból eltemetéssel fenyegeti a növényeket. A szakadatlanul egy 

 irányban megújuló futóhomok okozta, hogy ott olyan növények fejlődtek ki, tele- 

 pedhettek meg és szaporodhattak el, melyek a lütóhomokot éppenséggel megkíván- 

 ják. Hazánkban nincsen ahhoz hasonló terület, nincs itt egy helyben évezredek óla 

 folyton megújuló futóhomok. A legnagyobb futóhomok-területeink is valaha 

 többé-kevésbé be voltak nőve és a mi futóhomok van is, az többnyire csak 

 foltokként jelenkezik és sokszor változik. A mi futóhomokaink hol megállapodnak 

 és megkötődnek, hol újból keletkeznek, és a szakadatlanul és szüntelenül futó- 

 homokkal borított területeink (még a temesmegyeik is) aránylag igen csekélyek a 

 tengermellékiekhez képest. Ez az ökológiai magyarázata annak, hogy a magyar 

 Alföld futóhomoki növényei nagyrészt vándornövények, a hogy azt S t a u b 

 Móricz megjegyezte. Míg a tengermelléki évelő fajok szüntelenül tartó befú- 

 vatást kívánnak és a megnyugvó homokban a más fajokkal való versenyt 

 nem állják ki, addig a mi egynyári növényeink a meg-megnyugvó homok 

 lakói és az állandóan nagy arányokban mozgó homokban nem tudnak tért 

 hódítani. Az említettekhez járul még a tengermelléki hűvös, nedves levegő, 

 melyben a növény szervei tekintélyes nagyságra nőnek meg, míg nálunk a 

 száraz és forró levegő a szervek megedződését és egyúttal csökkentését ered- 

 ményezi. Hozzájárul még a tenger melletti talaj nedvessége, mely sohasem 

 szárad ki olyan nagy mértékben, mint nálunk. Végül pedig a talaj össze- 

 tételére vonatkozó különbségekről sem szabad megfeledkeznünk, mert a milyen 

 sovány és aránylag durvaszemü a tengermelléki homok, olyan híres a 

 magyarországi homok különféle sókban való gazdagságáról, tápláló értékéről 

 és finom szerkezetéről. Érdekes, hogy valamikor azt a hibát követték el, hogy 

 a Keleti-Tenger mellékeiről származó homokkötő növényekkel a deliblati és 

 más szárazföldi homokterületek megkötését kísérlettek meg, természetesen 

 eredmény nélkül. Magyarországban csak a magyarországi viszonyoknak meg- 

 felelő, magyar talajhoz és magyar klímához szokott növények hódíthatnak tért. 

 Mágócsy-Dietz Sándor figyelmeztetése álapján nem mulaszt- 

 hatom el, hogy a Keleti-Tenger partvidékein űzött mesterséges homokkötésre 

 vonatkozó leglényegesebb adatokról is meg ne emlékezzem. A mesterséges 

 homokkötésnek Magyarországban is megvan a maga értelme és haszna. Azon- 

 ban sokkal lényegesebb kérdés a homokkötés a Keleti-Tenger mellékein, mert 

 ott nem csak termőföld hasznosításáról, telkesítésről van szó, hanem nagy 



Növénytani Közlemények. 1902. I. kötet, 4. füzet. 10 



