146 BERNÁTSKY JliNO 



vidékeknek a homokkal való betemetés ellen irányuló védelméről, egész köz- 

 ségek megmentéséről. Az embernek és a kultúrának a homokfúvás ellen való 

 küzdelméről évszázadokra visszaterjedő történeti adataink vannak. E küzde- 

 lemben mindaddig a homok, illetőleg a szél maradt a győztes, míg az ember 

 a homokfúvás lényegét és a homokkötés helyes módját sok évi tapasztalatok 

 és intenzív, fáradságos, költséges tanulmányok árán kellően meg nem ismerte 

 és okszerű homokkötésre nem adta magát. A homokkötés két sarkalatos 

 tétele a következő: 1. A természetes »düne« képződését elősegíteni és azt 

 megerősíteni ott, a hol helyén való ; 2. a veszedelmes területeken olyan 

 növényegyesületeket létesíteni, melyek a homokon szívós növényszőnyeget 

 alkotnak úgy, hogy az hézagtalanul be legyen födve és a szél ereje meg 

 legyen törve, ugyanitt a növényszőnyeg legcsekélyebb fölszakításának meg- 

 akadályozása. Az első tétel értelme az, hogy a tengerparton képződő elő- 

 buczkákból és fehér buczkákból indul meg a veszedelmes homok. Az utána 

 következő mezőket, akár milyen jól legyenek azok megkötve, folyton veszedelem 

 fenyegeti, mert a homok a tenger felől mindig megindulhat és befúvást okoz- 

 hat. Tehát az elő- és fehér-buezkák homokját mindig meg kell kötni, hogy 

 az meg ne indulhasson. Azonkívül minél magasabbak ezek a buezkák, annál 

 jobban törik meg rajtuk a tenger felőli szél ereje is. A második tétel azért 

 lényeges, mert a hol nagy, tiszta homokból való területek vannak, ott min- 

 den pillanatban állhat elő veszedelmes homokfúvás, ha a talaj nincsen állan- 

 dóan megfékezve. A homok legjobb megfékezője pedig a sűrű növényegyesület. 

 A tengerből szüntelenül előkerülő homoknak partmenti »dünékké« való össze- 

 gyülemlése és azoknak épségben tartása évszázados tapasztalat szerint akkor 

 sikerül leginkább, ha az ember olyan növényeket telepít és olyan növény- 

 formácziókat létesít mesterségesen, a milyenek a természetben maguktól is meg- 

 telepednek vagy keletkeznek. Az illető formácziók a természetben lassabban 

 és szabálytalanabbik fejlődnek ki, míg az ember az illető növényeket elülteti, 

 megszaporítja, a formácziókat úgyszólván hirtelenül megteremti és így a 

 növényformácziók természetes kialakulását esetleg akadályozó vagy meglassító 

 külső káros hatásoknak elejét veszi ; a hol pedig sorbontás mégis bekövet- 

 kezik, menten javításokhoz fog. A homokkötés legnevezetesebb növényei a 

 Keleti-Tenger mellékein, más egyebütt is, pl. Hollandiában, Islandban is, a 

 Psamma arenaria, Elymtis arenarius, Calamagrostis baltica, ritkábban Triticum 

 juuceiim és mások. Sokszor csak az elsőt használják homokkötésre. A mes- 

 terséges homokkötés technikai kivitelével e helyt nem foglalkozhatom, azon- 

 ban annyit megemlíthetek, hogy a leglényegesebb mozzanat a növényeknek 

 2—0-5 méternyi közökben, vagy pedig egymástól távolabb eső párvonalas 

 sorokban — különösen veszélyes helyeken egymást keresztező sorokban — 

 való elültetése. Magvetéssel is kísérleteztek, de sok esetben eredmény nélkül. 

 A tengerparti »dünék« épen- és fékentartásán kívül a többi homokterületen 

 is a futóhomok veszélyének elhárításáról kell gondoskodni. Az e czélból 

 létesített legalkalmasabb növényegyesület az erdő. A homokkötés czéljaira 

 szolgáló erdő kezelésekor a főelv az, hogy az erdőt nem haszonerdőnek, 

 hanem védőerdőnek kell tekinteni. Ennek értelmében az ültetendő és szapo- 



