F. PAX : GRUNDZÜGE DER PFLANZENVERBREITUNG IN DEN KARPATHEN. BD. I. 17 



is legelnek a nyájak és a nagyszebeni pásztorok állatjaikat a malompataki 

 hegységen át a Parengre és a Retyezátra hajtják ; a juhok mindenütt borzasztó 

 pusztításokat visznek végbe, mert eltekintve a mérges Veratrum- és Aconilum- 

 fajoktól, egyetlen egy növényt kímélnek meg és ez a Gcum montemum, mely 

 ennek folytán uralja a havasi legelőt. 



Az erdőtelenítésnek még egyéb káros következményei is vannak. A denu- 

 dáczió korlátlanul és rohamosan folytatja munkáját, a csapadék szabályossága 

 is meg van zavarva és e tekintetben ismét dicsérendő a magyar kormány 

 gondossága, melylyel gereblyéket, völgyzárókat építtet, a melyek segítségével 

 az összegyűjtött vízzel a folyót tetszés szerint táplálhatják. 



Az ember útjaihoz és lakóhelyeihez kötött romtalaj növényzete (flóra ruderalis) 

 fölhat a hegyi erdőbe is, de csak elszegényedve érkezik oda, az utóbbi emberi laká- 

 sokkal végképen eltűnik ; számos idegen elem keveredik ; a már régen ismeretes 

 Oenotliera biennis-, Erigeron canadensis-on és másokon kívül P ax még megemlíti 

 a Mimuliisluteus-i, mely Merényen fölül a völgyben a patakok mentén dús kifejlő- 

 désben van és Rudbeckia laciniata-t y mely Gömör vármegyében és a Gyergyói 

 Felföldön, nevezetesen Felek körül már a honos növény jellegét öltötte magára. 



Mívelésbe vett növényeket egészen az 1000 — 1100 m-nyi magasságig tenyész- 

 tenek és ebben a széles övben három régiót lehet megkülönböztetni. A szőlői 

 leginkább a hegyek peremövében tenyésztik, csak az Erdélyi Felföldön éri el 

 350 m-nél felső határát, a búzarégió (kukoricza, árpa, tök, ugorka, paszuly, 

 mák) felső határa nyugaton +600, Erdélyben +800 m-nél fekszik és ezután 

 már a hegyi régióba esik a zab- és burgonyarégió (árpa, rozs, zab, tatárka, 

 burgonya, len és kender). 



Magától értetődik, hogy e kulturföldeken az ismeretes középeurópai 

 gyomok is megjelennek és pedig legnagyobb kifejlődésben a dombvidéken, de 

 fölfelé a fajok és ezeknek száma mindinkább fogy. 



Dél-Európa három nevezetes hegysége, a Pyreneusok, az Alpok és a 

 Balkánhegység nyugatról kelet felé tarló vonulatok és ennélfogva Közép-Európa 

 és a Földközi-Tenger növényzete között hatalmas választófalat alkotnak ; a két 

 növényzetnek egymással való keveredése nem lehetséges. Hasonlót mondhat- 

 nánk a Kárpátokról, de a viszony mégis más, minthogy a Kárpátok sokkal 

 inkább feküsznek északra, mint az Alpok déli töve és jobban Európa keleti 

 kontinentális részében ; ebből magyarázható meg az, hogy a Földközi-Tenger 

 növényzete csak a Kárpátok legdélibb részeibe (Herkulesfürdő, Orsova) küldi 

 néhány elemét. Mindazonáltal nagy jelentősége van a Kárpálok hegyrendsze- 

 rének Európa növényzetére nézve. Először is azt tapasztaljuk, hogy számos 

 európai hegyi növény a Kárpátokban éri el terjedésének keleti vagy észak- 

 keleti határát. Ezek közé tartozik a Kárpátok havasi, alhavasi, de hegyi nem- 

 zetségeinek legnagyobb része, a mi mellett még azon nevezetes tapasztalatunk 

 van, hogy ismét azoknak legnagyobb száma a Szudetákban — a hol különben a 

 megélhetés föltételei megvolnának — nem fordulnak elő. Nem jelentéktelen 

 továbbá ama fajoknak a száma, melyek a Kárpátokban elterjedésük legszélső 

 termőhelyeit délkelet, illetőleg dél felé érik el. Ide leginkább azok a fajok 



