18 STAUB MÓRICZ 



tartoznak, melyek a Szudetekre és a Kárpátokra nézve közösek ; végre nagy 

 azon csoportok száma is, melyekre nézve a Kárpátok az észak felé fekvő 

 határt képezik. A növények elterjedését tehát bizonyos vonalakkal jelölhetjük 

 meg és ezek különösen azok, melyek a Kárpátok déli szélein vagy a külön- 

 ben is kedvezőbb hőmérsékleti viszonyokkal dicsekvő délkeleti vidékén átfut- 

 nak, így egyszersmind éghajlati határokként szerepelnek ; de ezekkel ezután 

 bizonyos ellentétben vannak a tenyészet azon vonalai, melyek sok fajra nézve 

 észak felé képezik az elterjedés határát. E fajok között sok olyan van, melyek az 

 alacsonyabb fekvésű helyeknek, sőt még a dombvidéknek sajátjai és ezekre nézve 

 az északi tenyészeti vonal csakugyan éghajlati határvonal is lészen ; de vannak 

 közöttük havasi vagy alhavasi formáczióbeli elemek is, melyek éghajlati igé- 

 nyeiknél fogva tovább mehetnének és ennélfogva a szóban levő vonalakat 

 inkább olyan vonalaknak tekinthetjük, melyek a növényzet fejlődésének tör- 

 ténetével vannak kapcsolatban. Ezek olyan területek határvonalai, melyek a 

 Balkán-Félsziget hegységéről a Kárpátok nagyobb vagy kisebb részeire jutot- 

 tak, sőt ezeken túl is elterjedtek. 



A növényeknek bizonyos sora a keleti Európa és Elő-Ázsia hegysé- 

 geinek növényzetéhez tartozik és azok a Kárpátokban érik el nyugoti vagy 

 északnyugoti határukat. Ezek kevés kivétellel olyan növények, melyek a hegyi 

 formácziók vagy a dombvidék növénytársulásának képződésében részesülnek. 

 A Kárpátokat kitünteti még az, hogy egész Európában egyedül ők fogadtak 

 be — bár korlátolt számmal — néhány szibériai fajt is. 



Mindezeket tekintetbe véve, fölismerhetjük a Kárpátok hegyrendszerének 

 jelentőségét Európa növényzetére nézve : E hegyrendszerben megy végbe a 

 középenrópai növénynemzetségek keveredése keleti típusokkal. A középeurópai 

 hegyi növényzet legnagyobb részében eléri a Kárpátokban elterjedésének leg- 

 keletibb pontjait, másrészt Európa délkeleti és Elő-Ázsia hegyi növényzete nyugot 

 felé alig lépi túl a Kárpátokat. Ezzel ellentétben a hegység esak másodsorban 

 szerepel a déli és az északi tenyészet közöli határsáncz gyanánt. 



Az előadottak szerint a Kárpátokon belül az elterjedés határvonalainak 

 nagy száma állapítható meg. Ezek közül a leggazdagabb csoport összeesik a 

 geológiai tekintetben is fontos 



aj kassa-eperjesi törésvonallal, mely a Latorcza és a Beszkid- szorosra, 

 Galicziában az Oslovára esik. Ezen vonal a fajok nagy számára nézve a 

 legkeletibb termőhelyek határvonala és ha ezek közé még olyanokat is veszünk, 

 melyek nyugaton még a vonal előtt visszamaradnak, akkor ez a hegység 

 feltűnőbb alacsonyodásából vagy a nagyobb mészlerakódások hiányából magya- 

 rázható, de annál élesebb határvonalnak tűnik föl nyugot felé. 



b) Az előbbitől nyugotra megállapíthatunk egy másik tenyészeti határ- 

 vonalat, mely körülbelül Vág-Ujhelynél a Vág völgyébe esik, a völgyben 

 észak felé Zsolnáig tart, északról a Kis-Kriván tömzsét és a Chocs-csoportot 

 körülfogja és a Vágvölgyet elhagyva, az Alacsony-Tátra és a Garam forrás 

 területének keleti határán át, valószínűleg a Rima völgyében lefelé húzódik. 



E két határvonal közé esik a Magas-Tátra, mely az Eriophorum alpiuum, 

 Kobresia earieina, Salix Lappouum, Ranunculus pygmaeus. I.iunaea borealis, 



