F. PAX : GRUNDZÜGE DER PFLANZENVERBRE1TUNG IN DEN KARPATHEN. BD. I. 19 



Hieracium alpiuum var. rhodopensis, H. Wahlenbergii és silesiacum egyedüli 

 tanyája a Kárpátok hegyrendszerében. Ezekhez csatlakoznak még Woodsia 

 hxperborea (Felső-Erdőfalu), mely adat azonban újabb hitelesítésre szorul és 

 a Cochlearia ofjiciualis, mely azonban még a Máramarosból is ismeretes 

 volna. A liptói és a bélai havasoknak is meg vannak sajátlagos lakói és 

 pedig a bélai mészhavasokon a következő fajok : Onobrychis alpina, Astra- 

 galus oroboides ; a liptói mészhavasok egyedüli lakója a Polygala alpestris : 

 mind a kettőnek közös lakói : Arabis sudetica, Draba iomentosa, Bupleurum 

 ramtnculoides, Saussurea macrophylla ; a Branyiszkó tömzsén van Scirpus 

 alpinum egyik, Kralován mellett az Árvában másik lakóhelye ; a Pienninek 

 rövid vonalán tenyésznek: Aquilegia UllepilscJiii és Chrysanthemum Zawadzkyi ; 

 az Alsó Tátrán megtaláljuk a Soldanella minimai és Felső-Magyarország 

 legnagyobb mészhegységében, egyedül a Fátra befogadta Cyclamen europaeum-ot, 

 Hypochoeris carpathica-t, Hieracium inuloides-t és talán Liuaria alpina-í is. 



Az itt említett tenyészetbeli határvonallal majdnem párvonalasan és nem 

 messze tőle szintén Vág-Ujhelynél kezdődik, egy másik fontos tenyészeti határ 

 vonal ; körülbelül Zsolna mellett elfordul az elsőtől észak felé és a kárpáti 

 homokkő és a kristályos belső öv között a Varinka, Hrustinka, felső Árva 

 és Dunajec alkotta völgyszorosokon át teszi meg útját. Északnyugot felé 

 elzárja a havasi fenyő stb. elterjedését. 



A kassa-eperjesi törésvonaltól keletre számos tenyészetbeli határvonal 

 állapítható meg, de értékük különböző, úgy hogy itt elsőrendű nagyobb és 

 másodrendű kisebb, az előbbenieken belül fekvő területeket körülvevő határ- 

 vonalakat tudunk megkülönböztetni. 



a) Az elsőrendű határvonalak elsejéről már volt szó. A 935 m-nyi 

 magas Jablonicza-szoroson át a Fekete-Tisza völgyén húzódik keresztül és 

 Huszttól körülbelül Szatmárig halad ; összeesik az Erdős-Kárpátok orograliai 

 határával Erdély felé. Hieracium flagellare, H. floribiuidum és Salix iucana 

 érik itt el elterjedésüknek keleti határát ; mások, mint pl. Muscari transsyl- 

 vanicum a Jablonicza-szorosban érik el elterjedésük északnyugoti határát. 



Az itt említett depresszión át még egy másik határvonal is halad 

 keresztül. E vonal Galicziából indul ki, szintén a Jablonicza-szorosba lép és 

 eleinte párvonalasan halad az előbbivel körülbelül Máramaros-Szigetig, körül- 

 fogja ezután a rodnai havasokat a Cziblessel együtt, keresztülhalad a felső 

 Maros és az Aluta völgyein ; folytatja útját Brassótól kezdve a déli hegység 

 tövén át, magába foglalva a Retyezátot és a Vaskapun túl végződik. E vonal 

 számos növény területét határozza meg, ú. m. : Carex curvida, Alyssum gemonense, 

 A. repens, Thlaspi dacicum, Veronica Banmgarteni, Doronicum carpathicum stb. 



Egy harmadik vonal a Tölgyes- szorosnál kezdődik, nyugot felé tart a 

 Maros jobb partján Kolozsváron át, körülveszi északról a Biharja hegységet 

 és a Sebes-Kőrös jobb partján folytatja az útját. E vonal bizonyos szétszórt 

 előfordulású és leginkább a mészhez kötött növények északi határa, mint pl. 

 Alyssum argenteum, A. transsylvanicum, Senecio papposus, stb. ; ezekkel 

 szemben a határvonal másokra nézve a déli határt képviseli, pl. Poa caesia, 

 Salix bicolor, Phyteuma spicalum, Hieracium polymorphum. 



