F. PAX : GRUNDZÜGE DER PFLANZENVERBREITUNG IN DEN KARPATHEN BD. I. 21 



keleti határát jelöli, melyek mint formáczióbeli tagok az alacsonyabb fek- 

 vésekben érik cl főfejlődésüket, de még néhány egy és ugyanazon régióhoz 

 tartozó, de területükkel a fővonalat nem egészen elérő nemzetségek adnak ezen 

 vonalnak különös jelentőséget. Ez utóbbiak egy részére nézve az északkeleti határ- 

 vonal, illetőleg tenyészeti vonal körülbelül Kolozsvártól Nagy-Szebenen át a Vörös- 

 torony-szorosig fut (Pinus austriaca, Pinus meridionalis, Hieracium Pavichii stb.). 

 Egy másik tenyészeti vonal körülbelül Kolozsvártól Nagy-Enyeden át a 

 Maros völgyében délre tart egészen a Strigy- és Zsilvölgybe. Ez a következő 

 fajokra nézve határvonal : Lilium Jankae, Juniperus Sabina, Castanea sativa, 

 EdraiantJius Iviíaibelü, Lonicera coerulea, Rnscus aculeatus és Vitis vinifera, 

 utóbbiról P a x ellentétben E n g 1 e r-rel azt hiszi, hogy csak elvadult. 



c) Egy másik nevezetes tenyészeti vonal egyesíti a déli peremhegységet a 

 Retyezáttól a Tömös-szorosig, de a tőle körülzárt fajok nincsenek egyformán 

 elterjedve az erdélyi havasok egyes tagjain. 



Ez okból a Vöröstorony-szoros érdekes választót alkot, a mennyiben a 

 déli határszélen belül Moehringia pendiila-t, Galium Kitaibelianum-ot és egye- 

 beket nyugotra szorít ; ellenben a Primula Clusiana-t, Adenostyles orientalis-í és 

 egyéb fajokat keletre szorítja. Ebből kitűnik, hogy az erdélyi havasok lánczola- 

 tukból többé-kevésbé saját növénybirtokukkal mint önálló tagokkal kiválnak. 



d) Az erdélyi központi Felföldnek növényzete még nincsen kimerítően 

 kikutatva, de az onnét már ismeretes fajok legnagyobb része a peremhegy- 

 ségen kívül a Kárpátok területén is előfordul, mert a Szamos úttörése, vala- 

 mint azon depresszió, melynek mentében a Maros elhagyja a Felföldet, két 

 kényelmes hidat alkotnak, melyeken át az erdélyi Felföld növényei megtehet- 

 ték útjukat és ennek következtében még a Nyugoti Kárpátokban is találko- 

 zunk a központi Erdély fajainak legnagyobb részével. Mindamellett még 

 visszamaradt a fajoknak egy nagy csoportja ; itt tenyészeti vonalakat még 

 nem állapíthatunk meg, de talán ezen terület mégis ketté választható. 

 Ezen választóvonal talán Kolozsvártól indul ki, átmegyen Szász-Régenen, 

 Székely-Udvarhelyen Brassó felé és így nagy ívben körülveszi a Mezőséget, 

 melynek a forró nyár steppeszerű jelleget ad. Számos itt tenyésző kórót lehet 

 megnevezni és a fák közül a Prunus Mahaléb, Amygdahis nana és Acer 

 tatariemn nem lépik át ezen vonalat. 



Az eddigiekben említett viszonyok azt hitethetnék el a kutatóval, hogy 

 a növények elterjedése a Kárpátokban nagyon egyenlőtlen volna ; mégis azt 

 találjuk, hogy még azon fajok száma is, melyek a hegység nyugoti és keleti 

 részében egyaránt vannak elterjedve, igen nagy. 



Rosa, Rubits, Mentha és Euphrasia kivételével, melyeknek rendszerbeli 

 feldolgozása a Kárpátok területén belül még nem vezetett kielégítő eredményre, 

 P a x most rendkívül érdekes módon méltatja a Kárpátok bennszülött 

 (endemikus) alakjait. Ezeknek egy részében olyanokat ismer föl, melyek a 

 területen előforduló fajokkal igen közeli rokonságban vannak, mert rendszer- 

 beli helyzetükből következteti, hogy keletkezésük és képződésük idejét tekintve, 

 aránylag véve fiatalok : hogy bizonyos meghatározott viszonyok és a létezés föl- 



