F. PAX : GRUNDZÜGE DER PFLANZENYERBREITUNG IN DEN KARPATHÉN. BD. I. 29 



havasi régiójából a típusok leszálltak a tövük alatt elterülő tájra és ott az 

 Alpok, és a Balkán-Félsziget szomszédos hegységeinek havasi nemzetségeivel keve- 

 redtek; a flóra további gyarapodásban részesült a boreal-arktikns nemzetségek 

 részéről, melyek északról a Szudetek közvetítésével vagy északkeletről vándoroltak 

 be. Pax továbbá valónak tartja, hogy azon jégkorszakelőtti időben, melynek 

 éghajlata a mostaninak körülbelül megfelelhetett, növényeink legnagyobb része 

 föntar/hatta magát, sőt még akkor is, midőn a jégkorszak tetőpontját érte el. 



P a x szerint az alacsony dombvidék trachythegyein is megvoltak a 

 föltételek arra, hogy a jégkorszakelőtti növényzet ott fentarthatta magát ; Pax 

 ugyanis meglehetős valószínűségnek mondja, hogy a tufalerakodások az 

 elglecseresedés korába eshettek, mert mindenütt olyan növényeket zárnak 

 magukba, melyek még most is az alacsony dombvidék élő flórájához tartoznak. 



Bizonyos, hogy Nyugaton a létezés föltételei nagyjából sokkal kedvezőbbek 

 voltak, mint Keleten és erre volna részben visszavezethető az a tapasztalás, 

 hogy Keleten a pontusi és dáciai elemek nemzetségei sokkal jelentékenyebb 

 szerepet játszanak, mint a nyugoti Kárpátokban; a praeglacialis flóra Erdély- 

 ben sokkal nagyobb terjedelemben maradhatott meg, mint a Nyugoti Kárpátok 

 belsejében. Ezt már gyaníttatja a Hieracium transsylvanicum és a Silene nivalis 

 elterjedése; mindkettőt Pax egy korábbi flóra maradékainak tekinti, melyek 

 a jelenkorban a rendszertani kapcsolat hiányával vannak, a nemek és típusok 

 körén belül külön osztályokat képeznek ; megjegyzendő azonban, hogy csak 

 a Keleti Kárpátokra szorítkoznak. 



A jégkorszak megszűntével a Kárpátok növényekkel ismét benépesedtek, 

 de az alpin régió jellege most más volt, mert a régi hegyi flóráé talán 

 nyugaton sokféleképen elszegényedvén, a boreal-arktikns, középeurópai, alpin, 

 szudet és dáciai elemek tagjaival való keverékben foglalta el a megint lak- 

 hatóvá vált talajt. De nem valamennyien maradhattak meg a mi napjainkra, 

 az éghajlati viszonyok megváltoztak, a kontinentális éghajlat kialakult és ez 

 sok nemzetségre nézve halált hozó volt. így a feleki palaszénben előforduló 

 Betula nana mai nap végképen hiányzik a Kárpátok növényzetében és P a x 

 itt megemlíthette volna a Nuphar pumila-t is ; másrészt kell, hogy a létezés 

 megváltozott föltételei a bennszülöttek keletkezésére vezettek, melyeknek rokonsági 

 vonatkozásai a jégkorszak tartama alatt végbemenő vándorlásokat még vilá- 

 gosan kiderítik. 



A hegység alacsony régiói lassanként ismét benépesedtek a praeglacialis 

 flóra szélén fekvő területekről az ország belseje felé nyomuló tagjaival. 

 Hozzájuk szegődtek a domb- és alacsony hegyvidéknek pontusi és dáciai alakjai, 

 melyek a melegebb postglacialis korszakban seregesen érkeztek kelet felől. 

 Ebbe az időbe esik alighanem a délkeleti peremterületek mediterrán típusok- 

 kal való benépesedése is. Ha pedig csakugyan sikerülne a Kárpátokban is 

 egy második jégkorszakot kimutatni, a mire különben sok remény nincsen, 

 akkor ez az elsőnél még szűkebb keretben mozoghatott és ennélfogva 

 sehogysem lehetett a flórára olyan mélyreható, változtató befolyással, mint az 

 első eljegesedés. 



