30 F. PAX : GRUNDZÜGE DER PFLANZEXVERBREITUNG IN DÉN KARPATHEN. BD. I. 



Még ma is világosan fölismerhetők azon utak, a melyeken a jégkorszak 

 előtt és után a flóra hazánkba vándorolt. 



Ezen még fölismerhető vándorútak számát P a x ötre teszi. 



Az első a Szudet hegység közvetítésével a harmadkor végén közép- 

 európai, boreal-subarktikus és európa-szibériai típusokat vezetett ide és későb- 

 ben a legnagyobb elglecseresedés idején boreal- arktikus és szudet nemzet- 

 ségeket. Ezt bizonyítják a szudet alakok, melyek nyugaton sokkal gyakoriabbak, 

 mint keleten és a kassa-eperjesi vonalon túl lassanként eltűnnek ; Ranunculus 

 pygmaeus stb. végkép hiányzanak a Keleti Kárpátokban. 



A második úton érkeztek északkeletről a boreal-arktikus típusok az 

 erdélyi peremhegységbe. Ezen út kapuját a rodnai havasok képezik. A keleti 

 flóra összetételében jóval erősebben válnak ki a szibériai típusok, mint nyuga- 

 ton és itt is találkozunk olyanokkal (Pleurogyne, Saxifraga stellaris stb.), melyek 

 keleten megmaradtak, noha nyugaton is megtalálnák a megélhetés föltételeit. 



A harmadik útvonal meghozta a jégkorszak hatása alatt az alpin és a 

 középeurópai elemek nemzetségeit. Az északi Alpokból a Vágvölgy északi és 

 déli vége közvetítette a bevándorlást. Ezt bizonyítja egyrészt azon körülmény, 

 hogy a kassa-eperjesi törésvonal földrajzi hosszúsága alatt a hegység feltűnő 

 apadása a fajok további vándorlásának véget vetett, másrészt az, ' hogy a 

 Vágvölgy déli részén az alpin elem sok tagja elterjedésének a véghatárát érte el. 



A negyedik út a krassó-szörényi hegyek közvetítésével a déli Alpokról 

 juttatta az alpin elemet a Kárpátokba. A mai viszonyok is mutatják, hogy 

 Erdély hegyei a déli Alpokkal összeköttetésben voltak. Az új jövevényekhez 

 csatlakozott aztán a déleurópai flóra néhány tagja és a dáciai alakok nagy serege. 



Az ötödik útvonalon érkeztek délről az említett dáciai alakok egyesülve a 

 pontusi elemmel. A Balkán-félsziget északi hegyei adták meg az összekötő hidat, 

 melyen a magasabb hegységben levő fajok átléptek, a nagyobb meleget igénylő 

 növények pedig a peremterületek alacsonyabb, dombtáján letelepedtek és erre 

 nézve a széles Marosvölgy alkalmas kapocs gyanánt szolgált. 



A legcsodálatosabb pedig az, hogy a kassa-eperjesi törésvonal két nagy 

 flóraterület határvonalát jelzi és ez egyszersmind fényes bizonyítéka annak a 

 lényeges szerepnek, mely a geológiának a növényföldrajzban is jutott. 



Staub Móricz. 



