F. PAX : GRUNDZUGE DER PFLANZENVERBREITUNG IN DEN KARPATHEN. BD. I. 5 



forrháczió alkotó elemei sokszor még a folyók parti formácziójában egyéb ez 

 utóbbi formácziót jellemző növények között is előfordulnak. A lassan folyó 

 vizek növényzete jóval gazdagabb mint a sebesebben folyóké, melyekben 

 végre csak Callitriche és vízi szironták, mint a vízi virágos növények utolsó 

 képviselői maradnak vissza. Érdekesebb a sós vizek növényzete, nevezetesen 

 az erdélyi sóbányák szomszédságában, melyek nagy sótartalmukról nevezete- 

 sek, de szélükön, valamint belsejükben gazdag növényzetnek adnak menedé- 

 ket. A széleken Scirpus Tabernaemontani alkot egy m-nél magasabb sűrű 

 sövényeket, a melyek közé a Rumex maritimus vagy az Asíer Tripolium csak 

 amitt-amott keverednek ; a vízben elmerülten némely összefüggő gj^epet alkotó 

 moszaton kívül a Ruppia rostellata nagy lepényei is előfordulnak. 



B) Fa- és cserjeállabok* bor Holla területek. A Baj tűlevelű fák formá- 

 cziójának a Kárpátok dombvidékén igen alárendelt szerepe van ; a dombvidék 

 alacsonyabb részeire csak az erdei fenyő jellemző, noha igazi fenyőerdőket, 

 mint a minők az északnémet Alföld tájképének jellemző vonást kölcsönöznek, 

 a Kárpátokból nem ismerünk. A dombvidék talaja kárpáti homokkő és trachyt 

 clmállási termékeiből való, mely nagyon különbözik azon sovány homok- 

 talajtól, melyet az erdei fenyő szeret és azért minálunk a kedvezőbb talajon 

 még lombos fák is keverednek az erdei fenyők közé, főképen nyírfák ; külön- 

 ben a Bb) lomberdők formácziója adja meg a Kárpátok alacsony dombvidé- 

 kének igazi tájképi jellegéi. Tiszta nyírfás területek a ritkaságok közé tartoznak, 

 noha a Betula verrucosa és a B. pubescens egészen a törpe fenyő régiójába 

 hatnak ; az elsőnek inkább a mélyebben fekvő terület kedvező, az utóbbi 

 pedig a hegyi régióban uralkodik, de csak ott van nagyobb elterjedése, a hol 

 az altalaj tőzeges. 



A kevert lombos erdő formácziója, melynek jellemző fája a tölgy, csak az 

 erdélyi dombvidéken mutatkozik meglepő szépségében és változatosságában ; 

 de megismerkedhetünk vele már a Hegyalja tövén is. Az Erdős Kárpátokban 

 az ember pusztító keze rontotta el a formácziót ; a Nyugoti Kárpátokban pedig 

 típusos kifejlődésében csak azoknak peremövében található. Bámulatos tarka- 

 ságot árul el a tölgy alakváltozataiban, melyeket törzsfajai : Quercus sessiflora 

 Qu. pedunculata, Qu. conferta, Qu. lanuginosa és Qu. auslriaca számos 

 alakváltozás, de még fajkeveredés útján is létesítettek. Legmagasabbra hat fel a 

 Qu. sessiliflora, melynek felső határa a Nyugoti Kárpátokban körülbelül 600, 

 Erdélyben pedig 850 m-en van. A trachytos talajban jól tenyésző Qu. auslriaca 

 is nagyobb magasságban található ; az Alföld alluvialis talaját kedvelő Qu. 

 pedunculata pedig a legalacsonyabban tenyészik. 



Noha a tölgy a kevert lomberdő-formáczióban az uralkodó fa, mégis 

 csak ritkán alkot tiszta állabokat ; rendes kísérői a szil-, nyír-, gyertyánfa meg 

 a mezei juhar ; szórványos kísérőkül szegődnek hozzájok a hegycslevelű juhar, 

 a hárs, a fekete és a rezgő nyárfák, néha látjuk a körte-, almafát vagy ber- 



Bár az állab szó magyarsági szempontból nem állja meg a helyét, mindazon- 

 által az erdészeti műnyelv általánosan használta eme kifejezést jobb híján mi is 

 használjuk; annál inkább, mivel az erdészeti szakirodalom mostanában nyelvészeink 

 jeleseivel együtt a műszavak általános helyesbítésével foglalatoskodik. Szerk. 



