f. fax: grundzüge der pflanzenverbreitung in den karpathen. BU. I. 11 



Pirus aucuparia-vaX vagy Ribes alpinum-m&l ; különben nagyon szegény a 

 fenyőerdő növényzete. A Keleti Kárpátokban előfordul köztük a már említett 

 Hieracium transsylvanicum nemének egyedüli képviselője gyanánt és ennél- 

 fogva ezen növény a hegyi régió főtípusává válik, kezdve a bükkrégió alsó 

 határától föl egészen a fa határáig. Rajta kívül Pax csak a Biharia-hegységben 

 és a Bárczaságbari találta a Hieracium Hazslinszkyi-t az »Alpestria« csoportjá- 

 ból. Itt-ott, a hol az állab ritkul és a víz is gyülemlik, gazdag mohatenyészet 

 üt tanyát és a mohapárnák közé egynehány virágos növény is, ú. m. Oxalis 

 Acetosella, Soldanella hungarica stb. keveredik, Erdélyben Saxifraga cuneifolia 

 is. A Linnaea boralis-nak Pax csak három termőhelyét ismeri. Az emlí- 

 tettek termőhelycin a harasztok buja fejlődését is tapasztalhatni és a benn- 

 szülött Chrysanthemum rotundifolium, a Keleti Kárpátokban pedig a Campa- 

 uitla ábietina e termőhelyeknek jellemző kórói. Nedvesebb süppedősekben ezen 

 formáezió kisebb Sphagnum-l&pókba. megyén át. 



A lúczfenyő felső határában a vörös fenyő és a havasi fenyő társulnak 

 hozzá, a zárt erdŐáUab meglazul, egyes törpe cserjék zöld égerfákkal és nyír- 

 fákkal együtt alkotják az aljafát, melybe már az alhavasi régió kórói nagyobb 

 számban keverednek. Ez a kevert hegyi tűlevelű erdő formácziója, mely az 

 alhavasi régió növényzetéhez lassú átmenetet képvisel. 



A cserjeformáczióhoz számít P a x egy természetes formácziót, az erdei 

 patakok formáczióját, meg egy növényszövetkezetet, mely az ember hatása alatt 

 keletkezett és ez a vágások növényzete. Az első a hegyi régióban az alacsony 

 dombvidék ligeterdeinek és égererdeinek a helyét foglalja el ; Struthiopteris 

 germanica ott a patakok mellett messzire fölhat a hegységbe, talán egészen 

 a fahatár közelébe. Eleinte fűzek és égerek kisérik a patak partjait, de már 

 1200 m magasságban a Salix silesiaca az uralkodó és végre a part cserjéi 

 is. A patakban levő szigetek kavicsán, görgetegén és sziklatömbjein gazdag- 

 növényzet üt tanyát, végre a bükkrégióban a Salvi.i ghitinosa, a Sylves/ris- 

 csoportból való Mentha k csapatos megjelenése jellemzi ezen formácziót. 

 A fenyőrégióban a Doronicum anstriacnm, a Ramincuhis aconitifolins és a 

 Senecio subalpina is járulnak ezen formácziónak jellemző növényeihez ; kórók- 

 ban gazdagabbá lesz a lúczfenyő régióban. Ilyen a Nyugoti Kárpátok erdei 

 formácziója, az Erdős Kárpátokban megváltozik ezen képe. Mindenekelőtt 

 okozzák ezt a mindenütt tömegcsen megjelenő Spiraea- cserjék, Campanula 

 ábietina, Telekia speciosa, Senecio nebrodensis és Aconitum panicnlatnm. Meg- 

 említendők még a Cirsium pauciflorum, a Heradenm palmatnm és nevezetes 

 azon fejlődési központ, melyet az Aconitum Erdélyben elfoglal. A Krepaturá- 

 ban a Királykövön kevés négyzetezentimeternyi területen találkozunk Aconitum 

 Napelhis-, A. Anthora-, A. lasianthum- és A. Baumgartenianum-mal. 



A hol az ember pusztította az erdőt, ott alaposan változik meg annak 

 növényzeti képe is. Jellemző kórói eltűnnek ; legtovább maradnak még meg 

 a Senecio nentorensis, Lactuca muralis vagy Stacliys atpina ; bogyót termők, 

 mindenekelőtt csonthéjasok vagy szedercserjék telepednek meg és alkotnak a 

 magasabb hegyi régióban áthatlan sövényeket. Leginkább olyan növények 

 kerülnek ide, melyeknek magvait a szél könnyen szállíthatja (Gnaphalium, 



