AZ EPHEDRÁK EPIDIAPHRAQMÁJA 3 



miáltal létrejön a 4 — 6 sejtsorból álló epidiaphragma. Az epidia- 

 phragma eleinte csakis a bélnek megfelelő részén alakul meg 

 és mint állandóan osztódó szövet, az internodiumok kialakulását 

 idézi elő. 



A fejlődés további menete, hogy ezen középső meriszte- 

 matikus sejtekhez csatlakozó kerületen levő szomszédos sejtek 

 oly módon osztódnak, hogy az epidiaphragma ezen kezdeményé- 

 vel egyenlő magasságban — tehát folytatásképen — az epidia- 

 phragma sejtjeihez hasonlóak keletkeznek, amelyek azután oldalt 

 a fiatal farészben is észrevehetők, majd a kéregben egész az 

 apidermiszig is folytatódnak. Ezen harántsejtsorok magasságában 

 e hajtás felületén — közvetlenül a levél eredése felett — befű- 

 ződés vehető észre, amely befűződés közvetlenül csatlakozik az 

 epidiaphragma sejtjeihez, de oly módon, hogy ezen sejtek fele 

 a befűződés fölött, másik fele az alatt helyezkedik el. Ezen 

 barázdának jelentőségéről később lesz szó. 



Az igen fiatal ágakon tehát ez a befűződés az egész szárat 

 gyűrűsen fogja körül. Megjegyzendő azonban, hogy az epidia- 

 phragma alatti sejtek még nem jellegzetes bélsejtek, amit abból 

 lehet következtetni^ hogy míg az epidiaphragma felett a bélnek 

 megfelelő részén a sejtek hosszúak, keskenyek, vakuolásak. 

 addig az epidiaphragma alattiak az előbbieknél kisebbek és 

 plazmás tartalommal telvék. Az epidiaphragma alatti résznek 

 továbbá a csomó középső részének cellulózé természete van, mert 

 sósavas phloroglucinnal kezelve, nem festődik meg, míg a körül- 

 övező farész szép meggypiros lesz. A csomósejtek azonban csakis 

 ebben az állapotban nem festődnek. Az idősebb ágakban, de 

 főképen a törzsben, ahol már teljesen megfásodtak, tökéletesen 

 reagálnak a fareakcióra. Idősebb állapotban a bélsejtek is meg- 

 fásodnak. Az epidiaphragma sejtjei azonban sohasem fásodnak 

 meg még a legidősebb törzsben sem. Tehát bizonyosnak lehet 

 te Inteni — s így E v a u s ^ feltevése helyes — , hogy az epidia- 

 phragma úgy keletkezésekor, mint a legidősebb törzs nodusai- 

 ban is megtartja háncs-, illetve fától eltérő jellegét. Az epidia- 

 phragma azután a kambiumon át érintkezik a kéregparenchimá- 

 val, melynek sejtjei bőven tartalmaznak chloroplastákat, kivéve 

 az epidiaphragma megnyújtásában levőket, A zöld kéregparen- 

 chima ezen sejteknél mintha megszakadna, de a harántsejtrétegen 

 alul aztán ismét folytatódik. 



» E V a u s, Walter H. : The Stem of Ephedra (The Bot. Gaz 

 ToL XII. 1888.) 



