AZ EPHEDRÁK EPIDIAPHRAGMÁJA 5 



traoheida úgyszólván soha, a későbbi korbaif is csakis nagyon 

 kivételes esetben húzódik az epidiaphragmán keresztül. Ha ez a 

 nagyon idős törzsekben mégis előfordnl, akkor ezen udvaros 

 gödörkés tracheidák az epidiaphragmában megváltoznak. Vagy 

 élesen szembetűnve, tompán végződnek az epidiaphragmába s 

 akkor ezen végződéshez valamivel vékonyabb falú sejtek csatla- 

 koznak, vagy pedig ezen udvaros gödörkés tracheidáknak az 

 epidiaphragmába nyúló végeit — egyes helyeken az epidia- 

 phragma szélességében — spirális tracheidák hidalják át. 



Öregebb ágakon az epidiaphragma egykori parenchimatikus 

 sejtjei megváltoznak s ez főleg azon helyeken tapasztalható, 

 ahol a „kiszáradás veszedelme" elmúlt, azaz ahol az epidia- 

 phragmától oldalt már meglehetősen jól kialakult xylemet talá- 

 lunk. A kéreg-parenchimában — ha ez még megvan — nehezen 

 vagy egyáltalán nem lehet észrevenni már az epidiaphragmának 

 megfelelő, illetve a hozzája csatlakozó sejteket, csupán a befű- 

 ződött epidermisz s a jobban fénytörő sejtfalak sejttetik velünk, 

 hol is történhet a leválás. 



Később, 5 — 6 év multán, az epidermisz elpusztul s helyét a 

 kéreg foglalja el. Ilyen idős állapotban, tehát amikor a farész a 

 kéreghez képest jobban van kifejlődve, a kéregén kívülről nem 

 lehet már észrevenni az epidiaphragma helyét, t. i. azt a befűző- 

 dést, ahol a leválás bekövetkezhetett volna. Az epidiaphragma 

 csupán a fa belsejében vehető észre (5. ábra). 



c) Az epidermisz nélküli ágak és törzsek. 



Amikor a „szárazság veszedelme" végleg elmúlt — vagyis 

 a vastag ágakban, avagy a törzsben — az epidiaphragma széle — 

 tangenciális metszetben kis nag3átással vizsgálva — mint valami 

 fényei sáv jelenik meg. Ezen fényességet, a sávot alkotó rövidke 

 spirális tracheidák alkotják, vagyis az epidiaphragmának meg- 

 felelő magasságban spirális tracheidák vannak, amelyek a töb- 

 biekhez képest jóval rövidebbek s a csavarmenetek száma is 

 nagyobb. Ezekkel az apró spirális tracheidákkal azután közvet- 

 lenül érintkeznek a bélsugarak is. Minthogy a bélsugársejteknek 

 azt a feladatot tulajdonítják, hogy a tápláló anyagokat a centrum 

 (bél) és a periféria (kéreg) között közvetítsék s mivel ezek az 

 epidiaphragma spirális sejtjeivel is összefüggésben vannak, közel- 

 fekvő a gondolat, hogy ezek az apró spirális vastagodású tra- 

 cheidák talán arra is szolgálnak, hogy a kívülről kapott tápláló 

 anyagokat tovább szállítsák, illetve a fába fölvezetett vizet át- 

 adják a bélsugárnak, illetve a kambiumnak s a kéregnek. 



Az egészen idős fában tehát ott, ahol a fa túlnyomó, 

 az epidiaphragma sejtjein más érdekes jelenség is észlelhető. 

 Ezen sejtek falai u. i. meglehetősen megvastagodnak. Vagyis, 

 amikor a szárazság veszedelme már végleg elmúlt, azon a részen, 

 ahol fiatal állapotban éppen a legvékonyabb falú sejtek voltak, 



