AZ EPHÉDRÁK EPIDIAPHRAGMÁJA 9 



pótban sem a felső, sem az alsó rész egymással faelemekkel 

 összefüggésben nincs, legfeljebb az edénynyaláb kezdeményének 

 egy-két spirális tracheidája képezi az összekötő kapcsot, így 

 könnyen érthető, hogy ilyen fiatal korban a leválás minden 

 nehézség nélkül megtörténhet. Mert ha pl. egy egészen fiatal 

 száraz Ephedra-ágat ujjunkkal csak egy kissé is megérintünk, 

 ill. hajlítani próbáljuk, azonnal letörik és ez az eltörés, leválás 

 mindig az epidiai)liragmában következik be. Vagyis a hajtások 

 szárazsága, ill. a vízhiány igen fontos tényezőnek látszik az ágak 

 leválásakor. 



Ezen leváláskor az epidiaphragma mentén semmi különö- 

 sebb sejttani elváltozás nincs, csupán csak az, hogy az epidia- 

 phragma sejtjeinek egy része a felső, másik része pedig az alsó 

 tagon marad. Nagyon szépen lehet ezt látni a fiatal, szárított 

 ágak csomóin. Ezekben u. i. a száradás következtében az epidia- 

 phragmában a sejtek két részre szakadnak egymástól, egy 

 harántvonal mentén el is távolodnak, miáltal ott egy üreg kelet- 

 kezik, amely üreg egész a kéregig, de leggyakrabban az epider- 

 miszig terjed, úgy, hogy a felső és alsó tag egymástól már való- 

 ban el is vált, csupán még az epidermisz-sejtek tartják az össze- 

 függést. Ezeknek a legkisebb érintése is elegendő, hogy a felső 

 tag leessen. 



b) A 2 — 5 éves ágak leválásának a módja. 



A levált idősebb tagokban így a 2 — 5 évesekben a leválás 

 helye már sokkal jellegzetesebb. Az ilyen leválásokban feltétle- 

 nül meg lehet már állapítani, hogy az egész Ephedra növény 

 egymásba kapcsolódó ízekből van összetéve, amely ízesülést a 

 mellékelt 3. ábra is mutatja. Az első rajz a) a két tagot még 

 teljesen összefüggő állapotban mutatja be, amelyből világosan 

 látható, hogy a két tag, mint valamely kapocs két vége, telje- 

 sen egymásba illik. Csupán a pontosabb megfigyelés után veszünk 

 észre a nodus körül egy hullámos vonalat, amely két emelke- 

 dést és sülyedést mutat, A két sülyedés nem más, mint a felső 

 tag lehajló kanyarulata, ill. domborulata, amint elölről és hátul- 

 ról ráhajlik az alsótag peremvölgyére s viszont az alsó tag 

 peremkiemelkedése — amely perem egyszersmind kifelé is haj- 

 lik — teljesen beleillik a felsőíz peremvölgyébe, azaz az egyes 

 ízeken úgy a völgyek, mint a kiemelkedések váltakoznak egy- 

 mással és pedig úgy, hogy pl. a felső íz domborulatának az alsó 

 tagon homorulat felel meg és megfordítva. 



A kapcsolódásnak ez, a növényvilágban igen érdekes 

 ízesülési módja ^ az egyes tagokon meg is látszik, mert ha pl. 

 a felső tag alsó végén a két peremkiemelkedés elől és hátul 

 van, akkor a felső tag ezen alsó vége szintén előre-hátra, — 



^ W a r m i n g—J ohannsen — Meinecke: Lehrbucli der alig. 

 Botanik. 1919. p. 88. 



