NÉHÁNY LOMBLEVÉL FÉNYÉRZÖ SZERVÉRŐL 51 



gyarázatával, hanem kísérletekhez kellett folyamodnom, annak 

 az eldöntésére, hogy vájjon a levélfonákán található berendezé- 

 sek tényleg a fény irányának a percipiálására valók-e vagy nem ? 



A kísérlethez Detmer^ praktikumában leirt helíotropikus 

 kamarát használtam. 



Kísérleteimet a budapesti növénykerti herbárium könytár- 

 szobájának egyik ablakában végeztem. A Desmodium gyrans és 

 a Salvía splendens nem voltak alkalmasak a kísérletezésre, mert 

 a leveleik egy nap multával már fonnyadni kezdtek s két nap 

 múlva már le is hulltak. A CalHsia repens bizonyult csak egye- 

 dül alkalmasnak, a mely még egy heti kísérletezés után is tel- 

 jesen épségben volt s legfeljebb csak az alsó leveleinek a szára 

 kezdett száradni. 



Az illető példányt a növénykert üvegházából hoztam, a 

 melynek csak az egyik hosszanti fala és a tetőzete lévén üveg- 

 ből, az egyoldali megvilágítás következtében a levelek mind egy 

 síkban voltak igazodva. A cserepet úgy helyeztem a heliotiopikus 

 kamarába, hogy a levelek fonáka mind a kamara nyílása felé nézett, 

 de úgy, hogy a levelek síkja és a beeső fénysugarak nem QO** ot, 

 hanem körülbelül GO^-ot zártak be, azaz a levelek fonáka nem 

 volt a fényadta állandó helyzetben. 24 óra múlva elhagyták előbbi 

 állásukat és harmadnap már teljesen merőlegesen estek a fény- 

 sugarak a levelek fonákára s ebben az állásban meg is marad- 

 tak. A helíotropikus kamara nyílása csak 3 X 5 cm lévén, arány- 

 lag kevés levelet ért a világosság. A mely levél sötétben volt, 

 az mozdulatlan maradt, sőt egyik példánynál a majdnem átellenes 

 levelek közül csak az egyik volt megvilágítva s az lefelé kanya- 

 rodva teljesen elhagyta állását, a másik levél azonban — • a 

 melyik nem volt megvilágítva — megtartotta azt az eredeti állá- 

 sát, a melyet az üvegházban vett volt fel. A kísérlet megkez- 

 dése előtt néhány levélnek a színét korommal kentem be, ez 

 axonban teljesen felesleges volt, mert a bekent és a be nem 

 kent levelek egyenlően reagáltak, mert a színük helyzetüknél 

 fogva is sötétségben volt. 



E kísérlet befejezése után akadtam rá W á c h t e r-nek ^ a 

 Callisia repens-re vonatkozó közleményére. W á c h t e r azt ta- 

 pasztalta, hogy ha a Callisia repens-t a laboratóriumba hozzák, 

 annak levelei lehaj Iának. e jelenséget chemonastikus mozgásnak 

 tekinti, a melyet a laboratóriumban levő különféle gázokkal telt 

 tisztátlan levegő (világító gáz, dohányfüst stb.) hatásának tulajdonít. 



Hogy kísérletem e kifogástól is ment legyen, megismételtem 

 azt az üvegházban. A levelek viselkedése ugyanaz volt, mint az 

 első kísérletem alkalmával, sőt mikor egy alkalommal öt napig 

 akadályozva volcam az ellenőrzésben, a levelek nemcsak hogy 



• ^ W. D e t m e r. Das kleine pflanzenphysiologische Prakticum. 228. old. 

 * W. W a c h t e r. Chemonastische Bewegungen d. Blatter von Cal- 

 lisia repens. 



4* 



