50 RADÓ ENDRE 



másrészt. E berendezés tökéletességre nézve minden más papil- 

 laris epidermis-sejttel bíró lomblevelet felülmúl. Hányszor törté- 

 nik ugyanis, hogy a lomblevél szine huzamosabb ideig nedves 

 marad ; ha a vizréteg a papillákat teljesen elborítja, a levél kép- 

 telen az állandó fényirányról tudomást szerezni és a fényadta 

 állandó helyzetbe jutni. Az Eranthemum Schomhurgkii lomble ve- 

 iéinél az epidermis-sejtek felé emelkedő kúpalakú sejtek még 

 mindig képesek a fényt összegyűjteni, a basalis sejtjük pedig 

 annak irányát percipiálni. A fentemlített növény lomblevele tehát 

 akkor is képes a fényadta állandó helyzetbe jutni, mikor a levél 

 szine huzamosabb ideig nedves. 



Ezek után átaltérek vizsgálataim legérdekesebb részére, a 

 Callisia repens fényérző szervére. 



A hatalmas hatszögletű epidermis-sejtek közé kis gömb- 

 alakú sejtek vannak beékelve (10. kép felületi nézet, 8. kép ke- 

 resztmetszet); ez utóbbi sejtek mindig egy keresztfal fölött he- 

 lyezkednek el úgy, hogy hátsó fala négy epidermis-sejttel érint- 

 kezik. A gömbalakú sejtnek mintegy a fele az epidermis-sejtek 

 nivója fölé emelkedik és e domború rész a tetején hosszú 

 szőrképletet visel. 



A lencsekisérlet igen jól sikerül, a mennyiben az illető sejt 

 belső falának szintjében egy elég kis terjedelmű világos pontot 

 láthatunk. A fénygyüjtést csak az epidermis-sejtek főié emelkedő 

 félgömb végzi, a szőrképlet természetesen ki van abból zárva, 

 mint azt már Haberlandt^ a Peperomia jJulchella-n és S e e- 

 fried^ Stellaria nemorum-on is tapasztalta. 



Valamivel kisebb, de ugyanolyan epidermis-sejteket és szőr- 

 képleteket találunk a levél íonákán is (9. kép) a lencsekísérletet 

 végrehajtva ugyanolyan képet kapunk, mint a milyet a levél 

 színéről vett felületi metszeten láttunk ; szóval a levél fonákát 

 borító epidermis a hozzátartozó szőrképletekkel együtt alakilag 

 majdnem, optikai viselkedésüket illetőleg pedig teljesen iigyanazok. 



Ha a levél mesophyllumát megnézzük, azt találjuk, hogy 

 a dorsiventralitás alig jut kifejezésre, a mennyiben a nagy sejt- 

 üregekkel ellátott szivacsparenchima sejtjei a levél szinén csak 

 alig észrevehetően vannak megnyúlva s a „palisad" sejtek alig 

 különböznek a mesophyllum többi sejtjeitől. Ehhez járul még az 

 is, hogy az egész mesophyllum átlátszó s a chlorophyllum-sze- 

 mek egyenlően vannak benne eloszolva. 



A Callisia repens már a harmadik növény lévén, a mely- 

 nél a lomblevél fonákán is optikailag éppen olyan viselkedésű 

 sejteket találtam, mint a levél színén, nem érhettem be Haber- 

 landt-nak^ és Seefried-nek * már említett idevonatkozó ma- 



1 G. H a b e r 1 a n d t. i. h. Taf. IH. Fig. 16. 



2 F. S e e f r i e d. i. h. 5. old. Taf. I. Fig. 7. 

 ' G. Haberlandt. i. h. 125. old. 



* F. Seefried. i. h 8. old. (1318.) 



