34 BARTAL K. 



„Reliquiae Kitaibelianae"-ban találtam néhány Tolna megyére 

 vonatkozó adatot, igaz, hogy keveset, de valószínű hogy Kitai- 

 b élnek kéziratban levő, baranyai és szlavóniai útjára vonatkozó 

 naplójában többet is fel lehetne fedezni. A talált adatokból az 

 tűnik ki, hogy K i t a i b e 1 a megyének csak közvetlenül a Duna 

 mellett fekvő részét érintette, Paks és Tolna környékét (Kitaibel: 

 Iter baranyense anno 1799 susceptum. Verh. d. zool.-bot. G-es. 

 in Wien XIl. 1862. p. 590 ; Kitaibelii : Iter croaticum anno 1802 

 peractum. U. ott: 1863. p. 519, 533 stb.). 



1857-ben Hillebrand F. bécsi botanikus kertész, a 

 Duna jobb partján levő hegyeken és síkságon botanizálva, gróf 

 Zichy társaságában Tolna megye területére is eljutott, de úgy 

 látszik csak legészakibb, Fehér megyével határos részében fordult 

 meg. mert csak Kéér és Tápé mellől említ néhány növényt. 

 (Hillebrand: Beitrag zur Flóra von Ungarn. Verh. d. zool.- 

 bot. Ver. in Wien VII. 1857 p. 39—42.) 



ügy Kitaibel, mint Hillebrand, a mennyire közle- 

 ményeikbői kitűnik, csak a vármegye szélén jártak. Végre 

 1880-ban találunk néhány adatot Kiss István tollából a 

 vármegye belsejéből. Kiss Szentlörincz, Kisszékely és Varsád 

 környékéről 83 növényt sorol fel. (Kiss: Adatok Toinamegye 

 flórájához. Természetrajzi Füzetek 1880. IV. p. 202—209.) 



Ezzel végére is jutottam Tolna megye szerény floriszíikai 

 irodalmának. Ha a felsoroltakon kivül talán közölt is még itt-ott 

 valaki egy-egy adatot, még akkor is oly kevés ez, hogy Tolna- 

 megye flórájáról alig tudunk valamit. 



Magam Szekszárd környékén gyűjtöttem néhány növényt 

 azzal a szándékkal, hogy, ha módomban lesz, gyűjtésemet tága- 

 sabb körre is kiterjesztem és behatóbban tanulmányozom e 

 megye oly kevéssé ismert flóráját. Fentebbi néhány szavamnak 

 elsősorban az volna a czélja, hogy a vármegye területén élő 

 botanikusoknak, vagy a botanika iránt érdeklődőknek meg- 

 mutassa, milyen tág tér nyílik itt a munkára és hogy fölkérjem 

 őket arra, hogy e megye flórájának megismerésében és ismer- 

 tetésében velem vállvetve közreműködni szíveskedjenek. 



Szekszárd város maga a Mecsek hegység legészakibb 

 nyúlványainak lábánál fekszik, alsó részével a Duna régi árterü- 

 letét képező síkon elnyúlva, felső részével pedig a szőlőhegyek, 

 keskeny völgyeibe felhúzódva. Tőle kelet felé síkság terül el, a 

 Nagy-Alföld dunántúli keskeny szalagja, a Sárköz, a melyet 

 még néhány évtizeddel azelőtt el-elöntött a víz egészen a 

 városig, máma azonban hála a víz szabályozásának legnagyobb- 

 részt jó szántóföld és szőlő, mely csak úgy önti a „lapi bort". 

 Rajta itt-ott még egy-egy kisebb-nagyobb mocsár s a Duna 

 partján hosszúra elnyúlva sűrű, lombos erdő. 



A várostól nyugat felé fekvő dombvidék tiszta lősz, mely- 

 nek jellemző alakulatai a rendkívül mély, keskeny, meredekfalu 

 szurdikok — keskeny vízmosások, melyeknek falai helyenként 



